Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Dr. Med. Jan Dreher

– odborný lékař pro psychiatrii a psychoterapii, vedoucí lékař na klinice Königshof

PSYCHOFARMAKOTERAPIE

stručně, jasně, přehledně

Překlad: MVDr. Mgr. Leoš Landa, Ph.D.

Authorized translation of the 2nd German language edition Dreher, J. Psychopharmakotherapie griffbereit

© 2016 by Schattauer GmbH, Stuttgart/Germany

© Grada Publishing, a.s., 2017

Cover Photo © allphoto, 2017

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 6549. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Olga Štajnrtová

Sazba a zlom Petr Hloušek

Formát ePub Štěpán Böhm

Počet stran 216

1. vydání, Praha 2017

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Důležité upozornění: Medicína podléhá neustálému vývoji, takže všechny údaje, zejména ty k diagnostickým a terapeutickým postupům, mohou odpovídat vždycky jen stavu znalostí v době tisku knihy. Uvedeným doporučením k terapii i volbě a dávkování léčiv byla věnována největší možná pečlivost. Uživatelům se nicméně doporučuje zkontrolovat příbalový leták a odborné informace výrobce a v případě pochyb problematiku konzultovat se specialistou. Sporné otázky sdělte, prosím, ve všeobecném zájmu nakladatelství. Za každou diagnostickou nebo terapeutickou aplikaci, medikaci a dávkování nese odpovědnost uživatel.

Chráněné obchodní názvy (obchodní značky) nejsou v této knize zvlášť označeny. Jestliže takovéto upozornění chybí, není z toho tedy možné usuzovat, že se jedná o nechráněný obchodní název.

Celé dílo, včetně všech jeho částí je chráněno autorskými právy. Jakékoliv využití, mimo ustanovení legislativy autorských práv, je bez písemného souhlasu nakladatelství nepřípustné a trestné. Žádná část díla nesmí být reprodukována v jakékoliv formě bez písemného povolení nakladatelství.

ISBN 978-80-271-9723-1 (ePub)

ISBN 978-80-271-9722-4 (pdf)

ISBN 978-80-271-0133-7 (print)

Mojí nejmilejší rodině

Claudii, Eliasovi a Laurenzovi

Předmluva ke druhému vydání

Předkládané druhé vydání Psychofarmakoterapie stručně, jasně, přehledně představuje dosavadní cíl dlouhého vývoje. Kniha byla nejprve koncipována jako skripta pro různé semináře z psychofarmakologie při vzdělávání lékařů, psychologů a lékařského personálu.

Některé z použitých textů jsem potom zveřejnil na svém blogu www.psychiatrietogo.de, kde stejně jako dřív probíhá živá diskuse. Chtěl bych srdečně poděkovat čtenářům za podněty, návrhy a osobní zkušenosti v komentářích blogu, z nichž vzešlo mnoho myšlenek, které jsem v průběhu času zaznamenával.

Kniha se potom postupně rozvíjela ve spolupráci s mnoha přáteli a kolegy, ze kterých bych zde chtěl obzvlášť jmenovat farmakologa Hartmuta Reinbolda, své kolegyně, dr. Carolinu Geyerovou a dr. Ulriku Klossovou, a své přítelkyně, Ingrid Hilmesovou a Karen Bensmannovou.

Díky odborné redakci dr. Julie Fiedlerové a dr. Claudie Ganterové z nakladatelství Schattauer získala kniha profesionální podobu, která v říjnu 2014 vyústila v první vydání.

Psychofarmakoterapie podléhá neustálým změnám. Používané látky jsou kontinuálně sledovány a znovu hodnoceny. Nezřídka se objevují nové poznatky o nežádoucích účincích, které mají výrazný vliv na preskripční chování. Potěšitelný dobrý ohlas prvního vydání Psychofarmakoterapie stručně, jasně, přehledně mi umožňuje již po jednom roce předložit na mnoha místech aktualizované a přepracované vydání, aniž by se přitom změnil charakter knihy.

Mému bývalému školiteli panu prof. dr. Gerdu Lauxovi srdečně děkuji za jeho podněty k přepracování prvního vydání, které jsou začleněny v tomto vydání novém.

Ve druhém vydání jsem ještě výrazněji popsal osobní preskripční praxi a osobní hodnocení, takže se na konci každé kapitoly, která se týká léčiva, nachází část „Můj osobní závěr“. Tyto části knihy sice nejsou vědecky podepřené, budou ale snad užitečné při poznávání popsaných látek a k vlastní první orientaci. Cílem knihy je to, abyste jako čtenáři v konečném důsledku sami došli, na podkladě zprostředkovaných znalostí, k vlastnímu hodnocení a odhadu. K tomu je pro předepisujícího lékaře zapotřebí především zkušenost a vůle přesně pozorovat žádoucí a nežádoucí účinky způsobené lékem. Pro začátek této cesty se rád nabízím jako průvodce.

Krefeld, únor 2016

Jan Dreher

Poznámka

Údaje o schválení přípravku pro konkrétní indikace jsou v této knize uvedeny v souladu se stavem ve Spolkové republice Německo (SRN). Vzhledem k tomu, že SRN i Česká republika jsou členské státy Evropské unie, je situace v oblasti schválených indikací obvykle velmi podobná nebo stejná. Přesto výslovně upozorňujeme na nutnost ověřit si u každého přípravku přesný a aktuální stav v České republice v odpovídajícím odborném zdroji, například v SPC.

Úvod

Co je to psychofarmakologie?

Šálek kávy po ránu, tableta proti depresi po snídani, cigareta na autobusové zastávce, sklenka vína večer, tableta na spaní: většina z nás užívá opakovaně látky, které přímo nebo nepřímo ovlivňují mozek. Přitom, abychom dosáhli požadovaného účinku, často užíváme tyto látky cíleně. Káva nás má povzbudit, víno uvolnit, tableta na spaní unavit.

Psychofarmakologie se zabývá léky, požitkovými látkami a drogami. Všechny tři skupiny účinných látek mají vliv na mozek, na psychické procesy a stavy. Účinek je obvykle řízený, plánovaný, ovlivnitelný a popsatelný.

Poznámka překladatele: Výrazem „droga“ je v české farmakologické terminologii nejčastěji míněna konzervovaná celá rostlina nebo její část, případně její produkt. V obecnějším slova smyslu se pojem „droga“ používá pro označení psychotropní nebo návykové látky. V německém originálu je výraz droga používán právě v tomto druhém smyslu a překladatel to respektoval.

V terapii psychiatrických onemocnění chceme použitým psychofarmakem zcela cíleně určitým způsobem ovlivnit mozek, abychom zmírnili nebo odstranili potíže způsobené chorobou.

V této knize popisuji nejprve psychiatrické léky, neboť ty tvoří těžiště.

Dále se budu zabývat popisem nejdůležitějších požitkových látek (alkohol, nikotin, kofein) z hlediska farmakologie a současně proberu možnosti medikamentózní podpory odvykání při závislosti na těchto látkách.

Nakonec vám představím nejčastější drogy, které hrají roli v psychiatrických diagnózách. Užívání určitých drog jde pravidelně ruku v ruce s některými psychickými poruchami, které můžete lépe pochopit, když porozumíte farmakologii těchto látek.

Jednotlivá léčiva

Psychofarmaka v této knize rozděluji do pěti hlavních skupin, které reflektují pět hlavních účinků psychiatrických léků: antidepresiva, antipsychotika, stabilizátory nálady, anxiolytika a sedativa.

Po přehledu příslušných skupin následuje rozdělení do účelných podskupin. Podskupiny antidepresiv jsou např. SSRI, SNRI, tricyklika a inhibitory MAO. Pak následuje charakteristika jednotlivých typických a významných zástupců těchto podskupin. Přitom se pokusím objasnit, kdy ten který přípravek předepisuji, jakou s ním mám zkušenost a jak jej hodnotím. Když se seznámíte s preparátem z jedné podskupiny, můžete na základě těchto znalostí přistupovat k ostatním látkám z této podskupiny. Já sám jsem přesvědčen o tom, že dvě různé substance jedné podskupiny se od sebe liší mnohem méně, než se člověk v mnoha případech domnívá.

V psychofarmakologii je lépe znát jen několik málo látek, tyto však důkladně. Nejprve sbírejte zkušenosti s nějakým standardním přípravkem. Spektrum vám známých přípravků můžete rozšířit ve druhém kroku. Výběr zde představených látek je přizpůsobený tak, abyste se mohli nejprve soustředit na základní substance a s dalšími se seznámit později.

Chtěl bych výslovně upozornit na to, že jak výběr, tak hodnocení léčiv vyplývají z mé osobní zkušenosti. Každý čtenář si musí o různých látkách a jejich slabých i silných stránkách vytvořit svůj vlastní obraz. Nicméně doufám, že vám se svým velmi osobním hodnocením poskytnu odrazový můstek a významné vodítko pro vaše úvahy.

Cílová skupina

Tato kniha je určena nastávajícím psychiatrům, psychologům, psychoterapeutům, praktickým lékařům, internistům, nemocničnímu personálu, ošetřovatelům, rodinným příslušníkům pacientů a pacientům.

Nastávajícím psychiatrům přináší přehled o všech informacích relevantních k tomu, aby se mohli zorientovat v houštině různých přípravků a nalézt cestu pro samostatné používání psychofarmak v psychiatrické péči.

Tato kniha je učebnice uvádějící do problematiky a je orientovaná na praxi. Odlišuje se od mnoha jiných dostupných učebnic psychofarmakologie tím, že vědomě upouští od úplnosti a z velké míry od teoretických základů. Zcela se soustřeďuje na praktické a pro všední dny důležité znalosti, které jsou zapotřebí k porozumění a samostatnému provádění medikamentózní terapie psychických poruch.

Kniha je určena také všeobecným lékařům, internistům, lékařům v nemocnici a všem ostatním lékařům, kteří se chtějí lépe zorientovat v oblasti psychofarmak. Psychofarmaka náleží k nejčastěji předepisovaným léčivům vůbec; počínaje široce užívanými antidepresivy až po hypnotika a sedativa. Znalost indikace, nežádoucích účinků a interakcí těchto běžně předepisovaných látek jsou důležité pro všechny lékaře.

Kniha má dále sloužit jako orientační pomůcka pro sociální pracovníky, ošetřovatele a všechny, kteří působí v oblasti psychiatrie. Když zahájíte svůj první den na psychiatrickém oddělení a podíváte se do skříně s léky, budete po přečtení této knihy již mnoho přípravků znát a další můžete do skupiny vám známých léků rychle přiřadit.

Konečně je tato kniha vhodná (alespoň z větší části) také pro pacienty, jejich rodinné příslušníky a všechny ostatní, kteří mají zájem proniknout do problematiky trochu hlouběji. Znalost lékařské preskripční praxe vám může pomoci vytvořit si mnohem rozmanitější obraz o různých přípravcích, jejich zvláštních oblastech použití, ale také o jejich častých nežádoucích účincích a rizicích.

A nyní si to pořádně užijte!

Doufám, že těm, kteří se zajímají o psychofarmakologii, umožním touto knihou lepší orientaci. Chtěl bych zprostředkovat základní porozumění tomu, jak psychofarmaka působí na mozek, jak na něj nepůsobí, a co je nutné mít na zřeteli. Mým zvláštním přáním je představit všechna témata srozumitelně a přitom diferencovaně. Použil jsem k tomu formu výkladu, která je vyzkoušená na mnoha seminářích a workshopech. Velmi se těším na vaše podněty a připomínky, jednoduše mi pošlete e-mail na adresu psychopharmakologie@icloud.com.

1Přehled psychofarmak

Knihu začneme psychofarmaky v užším slova smyslu. Potom přejdeme na požitkové látky a drogy.

Psychofarmaka patří k nevíce předepisovaným léčivům vůbec a mezi psychofarmaky zaujímají z hlediska frekvence předepisování zdaleka nejpřednější místo antidepresiva. V této knize bych vám chtěl podat přehled, které skupiny léčiv existují, jak působí a zprostředkovat vám charakteristiku některých významných zástupců z každé skupiny. Kromě toho bych rád objasnil ty skutečnosti, které jsou potřebné pro samostatnou orientaci na poli farmakologie v psychiatrii.

Dříve bylo obvyklé klasifikovat psychofarmaka na základě jejich chemické struktury. Pro chemiky a farmakology je to stále zajímavé, u psychiatrů je to relevantní pouze v některých speciálních případech. Rozdělení podle aktivity na receptorech nervových buněk je již důležitější, neboť něco vypovídá o očekávaných žádoucích i nežádoucích účincích. Pro psychiatry je však nakonec významné jen jedno dělení: podle klinického účinku.

V psychofarmakologii se projevuje následujících pět hlavních účinků, podle kterých se látky dělí na:

•antidepresiva

•antipsychotika

•stabilizátory nálady

•anxiolytika

•sedativa

Kromě toho existují substance pro určité, velmi úzce ohraničené oblasti, jako je substituce návykových látek, léky pro odvykací léčbu a některé další, kterými se ještě budeme zabývat podrobněji.

Hypnotika zaujímají do určité míry zvláštní postavení. Patří mezi ně benzodiazepiny, látky benzodiazepinům podobné nebo sedativa, která jsou užívána s úmyslem vyvolat spánek. Kvůli jejich častému předepisování jsem jim věnoval vlastní kapitolu.

1.1Výběr psychofarmaka

Postup při výběru psychofarmaka je vícestupňový: Nejprve je nutné při klinickém vyšetření zjistit anamnézu a aktuální psychický stav. Ten vypovídá o přítomnosti poruch a symptomů a v jaké jsou kombinaci a závažnosti.

Z toho již často vyplývá diagnóza, někdy jsou nutná doplňující vyšetření pomocí přístrojů, ta ale velmi často slouží pouze k tomu, aby bylo možné vyloučit jako příčinu určité psychiatrické symptomatiky somatické onemocnění. Psychopatologický nález a diagnóza potom ukazují cestu k terapii, v daném případě také k farmakoterapii. Ta se řídí mnohem častěji povahou, závažností a kombinací obtíží než souhrnnou diagnózou. To je nutné mít na zřeteli, protože postup v somatické medicíně je často odlišný.

Jedno ze základních pravidel v medicíně říká, že je nejprve nutné stanovit diagnózu, od které se potom odvíjí terapie. Jestliže má lékař k dispozici přesnou diagnózu, vyplývá z ní právě tak jasná terapie. Tedy – infekce močových cest způsobená patogenem XY, tudíž terapie antibiotikem Z. To funguje ve většině případů.

V psychofarmakologii tomu tak většinou není, ačkoliv i zde je nutné diagnózu si na začátku ujasnit. To ovšem zdaleka nestačí.

Diagnóza „psychóza“ například naznačuje, že by v medikaci mělo být zastoupeno neuroleptikum. Víc nic. Terapie se zaměřuje mnohem více na psychopatologický nález. Jestliže zjistím, že pacient má výrazné imperativní sluchové halucinace, je úzkostný a projevuje velký psychomotorický neklid, podám mu rychle působící vysoce potentní neuroleptikum v dostatečně vysoké dávce proti halucinacím a spolehlivě účinný benzodiazepin v dostatečné dávce proti úzkosti a neklidu. Velikost dávky se v prvním kroku řídí podle závažnosti symptomatiky a také v dalším průběhu se zaměřím, pokud jde o dávku a volbu preparátu, na účinek. Dostaví-li se v očekávaném čase dostatečný účinek, jsou dávka i výběr přípravku adekvátní. Jestliže není účinek dostačující, musí být v daném případě dávka zvýšena. Jestliže je účinek příliš silný, jako např. silná sedace po podání benzodiazepinů, je nutné dávku snížit.

Prakticky všechny třídy psychofarmak jsou použitelné při více než jen jedné diagnóze. Tak se vysoce potentní neuroleptika známá spíše jako „antipsychotika“ nepodávají pouze u psychóz schizofrenního okruhu, ale i u psychotické deprese. Antidepresiva se nepředepisují pouze pro terapii deprese, ale i u úzkostných poruch a obsedantně-kompulzivní poruchy. Zklidňující léčiva a anxiolytika mohou mít indikaci prakticky u všech psychických poruch.

Psychofarmakoterapie se tedy primárně orientuje podle symptomů, nikoliv primárně podle diagnózy.

To je důležité si ujasnit, protože některé symptomy se velmi rychle mění a potom by také mělo být rychle přizpůsobeno psychofarmakologické ošetření. Pacient, který již není úzkostný a neklidný, nepotřebuje dále benzodiazepiny. Přirozeně není možné vysadit benzodiazepiny po delším podávání náhle, avšak pacient je potřebuje právě tak málo, jak málo potřebuje analgetika pacient, který už nemá bolesti. Nepotřebuje je.

1.2Účinek neurotransmiterů

Nervové buňky komunikují pomocí neurotransmiterů. Informace přenášená mezi buňkami se nicméně nenachází v přenašeči jako takovém, ale je určena tím, které neurony přenašeč ovlivňuje. Když například neuron v sítnici vlevo dole zodpovědný za rozpoznání červené barvy přenáší impulz ve směru optického kortexu – lhostejno jaký neurotransmiter pro tento účel využívá – je potom dodána informace: „Vlevo dole se nachází červený bod.“

Nejčastěji využívaným neurotransmiterem v mozku je GABA (kyselina gama-aminomáselná). Jiné neurotransmitery v mozku jsou např. serotonin, noradrenalin a dopamin. Mimoto existuje ještě velké množství jiných významných neurotransmiterů, neuromodulačních peptidů a hormonů.

Pro psychofarmakologii je dobré, že určité přenašeče mají v určitých funkčních oblastech zvláštní distribuci. Noradrenalin je aktivní zejména v oblastech mozku, které souvisejí s regulací bdělosti. Serotonin je využíván obzvláště v limbickém systému. To umožňuje některé cílené farmakologické zásahy, které ovšem nikdy nejsou skutečně precizní. Nejzřetelnější je to u neurotransmiteru dopaminu. Dopamin je látka, která pomáhá při rozpoznání věcí, které jsou chápány jako obzvlášť důležité. Když jsem například ztratil klíč a při jeho hledání uvidím, že se něco nachází pod ubrouskem, potom určitá oblast mého mozku vyplaví dopamin, čímž naznačí, že došlo k vjemu něčeho důležitého. Podívám se pod ubrousek, a když tam klíč najdu, budu mít radost a na jiném místě v mozku – v systému odměny – se znovu vyplaví dopamin.

Při psychóze je tento dopaminergní systém zesíleně aktivní. Věci, které pro zdravého člověka nemají žádný zvláštní význam, jsou nyní naplněny neexistujícími významy. Tak může nemocnému připadat každý náhodně pozorovaný rozhovor dvou neznámých kolemjdoucích na ulici jako spiknutí, ze kterého mu plyne největší nebezpečí.

Účinná terapie psychózy spočívá v tlumení aktivity dopaminergního systému. To vede ke zmírnění psychotických symptomů, např. chybného hodnocení vlastně nedůležitých věcí. Vede to ale také k tomu, že člověk není schopen v obvyklé míře pociťovat radost, protože i systém odměny je odkázaný na dopamin.

V určité oblasti mozku jsou dopaminergními neurony také řízeny pohyby těla. To je známé u pacientů s Parkinsonovou chorobou, u kterých se v důsledku tohoto onemocnění v centru pohybu vyplavuje příliš málo dopaminu. Jestliže nyní inhibujeme účinek dopaminu v mozku s cílem léčit psychózu, blokujeme dopaminový účinek na dávce závislým způsobem nutně také ve všech jiných mozkových oblastech, takže se v případě blokády tohoto dopaminergního přenosu mohou objevit poruchy pohybu a ztráta prožitku radosti.

Psychofarmakologické intervence mohou vždy zasáhnout pouze určité systémy. Jestliže má systém vlivem nemoci příliš slabou nebo příliš silnou aktivitu, může vést zásah v tomto systému k normalizaci. Je ovšem vždy nutné zohlednit, ve kterých jiných systémech bude zvolená medikace také působit a jak je ovlivní.

1.3Frekvence předepisování psychofarmak

Nejčastěji předepisovanými psychofarmaky jsou antidepresiva, jmenovitě citalopram, venlafaxin a mirtazapin.

Psychofarmaka patří k často předepisovaným lékům. Abychom se mohli rozhodnout, se kterými léky by se měl člověk bezpodmínečně seznámit, je užitečné nahlédnout do zprávy o jejich předepisování (Schwabe a Paffrath, 2015). Tato zpráva referuje o předepisování léků praktickými lékaři. V tabulce 1.1 je výčet nejčastěji předepisovaných psychofarmak v Německu v roce 2014.

Tab. 1.1 Top 10 předepisovaných psychofarmak v roce 2014 v Německu

Účinná látka

Miliony DDD za rok

citalopram

326,4

venlafaxin

175,3

mirtazapin

174,1

sertralin

105,0

amitriptylin

90,2

opipramol

80,0

fluoxetin

59,7

duloxetin

60,5

escitalopram

54,9

kvetiapin

54,0

DDD = „defined daily dose“ = počet předepsaných definovaných denních dávek

Pozn. překladatele: Názvy látek uvedených v knize jsou sjednoceny podle Automatizovaného informačního systému léčivých přípravků (AISLP stav k 1. 1. 2015).

Tabulka u uvedených látek udává počet předepsaných definovaných denních dávek („defined daily doses“, DDD) v milionech. Definovaná denní dávka například pro citalopram je 20 mg. Tabulka uvádí, že citalopramu bylo předepsáno 326,4 milionů denních dávek. Jestliže předpokládáme, že každý pacient, který dostal citalopram, užíval tuto látku celý rok, tzn. 365 dnů, vyplývá z toho, že tímto lékem bylo celý rok ošetřováno 0,89 milionů lidí (326,4 mil./365 = 0,89 mil.). Když budeme dále předpokládat, že průměrná doba užívání obnášela 4 měsíce, což je mnohem realističtější, byla v roce 2014 v Německu ze zákonného zdravotního pojištění hrazena léčba citalopramem u 2,67 milionů lidí (3× 0,89 mil.). Prvních devět míst v tabulce nepřekvapí. Antidepresiva jsou s náskokem nejčastěji předepisovaná psychofarmaka, protože deprese a úzkostné poruchy patří mezi nejčastější psychické poruchy.

Pro netto náklady existuje zcela jiné pořadí. Seřazeno podle obratu v ▶ tabulce 1.2.

Tab. 1.2 Předpis psychofarmak podle netto nákladů v Německu v roce 2014

Pořadí podle obratu

Pořadí

podle předpisu

Přípravek

Účinná látka

Předpisy

(miliony)

Netto náklady*

(miliony)

18

124

Cymbalta®

duloxetin

0,93

197

27

448

Abilify®

aripiprazol

0,28

151

57

843

Risperdal®

risperidon

0,14

81

61

884

Xeplion®

paliperidon

0,13

77

82

509

Seroquel®

kvetiapin

0,25

63

129

416

Valdoxan®

agomelatin

0,30

46

133

329

Cipralex®

escitalopram

0,38

46

136

54

Citalopram dura®

citalopram

1,72

45

178

309

Quetiapin AbZ

kvetiapin

0,40

35

199

127

Venlafaxin Heumann

venlafaxin

0,91

31

*netto náklady = obrat po odečtení zákonných srážek výrobce a lékárny, ale včetně DPH

Literatura

Zdroj pro tab. 1.1: Schwabe U, Paffrath D. Arzneiverordnungs-Report 2015. Aktuelle Daten, Kosten Trend sund Kommentare. Berlin, Heidelberg: Springer-Verlag.

Zdroj pro tab. 1.2: Schwabe U, Paffrath D. Arzneiverordnungs-Report 2015. Aktuelle Daten, Kosten Trend sund Kommentare. Berlin, Heidelberg: Springer-Verlag. Sloupec „Pořadí podle obratu“ pochází z databáze Svazu zdravotních pojišťoven v Německu (GKV-Arzneimittelindex).

2Antidepresiva

Antidepresiva jsou nejčastěji předepisovaná psychofarmaka. Proti depresivním symptomům působí slatencí 2–6 týdnů. Nejsilnější účinek mají antidepresiva při velmi těžkých depresích apři depresích, které byly dříve klasifikovány jako endogenní, tedy depresích, které primárně nejsou následkem akutních zatěžujících životních okolností.

Antidepresiva působí také uúzkostných poruch aobsedantně-kompulzivní poruchy, ovšem později ačasto jsou nutné vyšší dávky.

2.1Rozdělení

Tab. 2.1 Rozdělení antidepresiv

Třída účinných látek

Zkratka

Účinné látky (příklady)

selektivní inhibitory zpětného vychytávání serotoninu

SSRI

citalopram, escitalopram, vortioxetin, fluvoxamin

selektivní inhibitory zpětného vychytávání serotoninu anoradrenalinu

SNRI

venlafaxin, duloxetin

selektivní inhibitory zpětného vychytávání noradrenalinu

NARI

reboxetin

inhibitory monoaminooxidázy

IMAO

moklobemid

tricyklická atetracyklická antidepresiva

amitriptylin, maprotilin

agonisté melatoninu

agomelatin

2.2Historie

První antidepresiva, která našla využití vmedicíně, jsou dnes známá pod názvem tricyklická antidepresiva. Prominentním, ještě dnes velmi často předepisovaným zástupcem je amitriptylin. Ve vysokých dávkách působí antidepresivně, ovšem již při středních dávkách má často výrazné nežádoucí účinky, jako je sucho vústech nebo únava.

Později se do popředí dostaly SSRI („selective serotonin reuptake inhibitors“, selektivní inhibitory zpětného vychytávání serotoninu; ▶kap. 2.5.1; ▶Slovník pojmů). Dnes je nejčastěji předepisovanou látkou ze skupiny SSRI citalopram.

SNRI („serotonin and noradrenalin reuptake inhibitors“, selektivní inhibitory zpětného vychytávání serotoninu anoradrenalinu; ▶kap. 2.5.2; ▶Slovník pojmů) představují do jisté míry rozšíření spektra účinku.

Inhibitory MAO zaujímaly dříve menší, ale důležitou část preskripce, vsoučasné době se znich stala léčiva, která se kvůli svým závažným nežádoucím účinkům používají jen tehdy, když neúčinkují všechny ostatní účinné látky.

2.3Mechanizmy účinku

Serotonin je neurotransmiter vyskytující se zejména vlimbickém systému. Ukázalo se, že když se zvýší koncentrace serotoninu vsynaptické štěrbině, deprese poleví rychleji. SSRI fungují následovně: za normálních okolností se zpresynaptického neuronu uvolňují malé měchýřky (vezikly) se serotoninem. Uvolněný serotonin se tak dostane do synaptické štěrbiny. Aktivuje serotoninové receptory na druhém, postsynaptickém neuronu atím dojde kpřenosu signálu. Část serotoninu je vsynaptické štěrbině odbourána pomocí monoaminooxidáz (MAO) na neúčinné aminokyseliny nebo je recyklována presynaptickým neuronem. Vtomto případě je molekula serotoninu přijata zpět aznovu uskladněna ve veziklu. Pro tento zpětný příjem má presynaptická buňka transportní proteiny aSSRI tyto transportní proteiny inhibují. To vede ktomu, že serotonin zůstává vsynaptické štěrbině déle atím má delší dobu šanci, že aktivuje serotoninový receptor na postsynaptické buňce. Koncentrace serotoninu vsynaptické štěrbině tedy stoupá aúčinek serotoninu se zvyšuje (▶obr. 2.1).

Obr. 2.1 Mechanizmus účinku SSRI

Účinek antidepresiv nespočívá pouze ve zvýšení koncentrace serotoninu vsynaptické štěrbině. To se objevuje během několika hodin po podání tablety. Depresivní symptomy však odezní nejdříve několik týdnů po zahájení terapie. To naznačuje, že kromě zvýšení koncentrace serotoninu musí existovat idalší mechanizmy, které zprostředkovávají vlastní účinek. Je známo, že takzvaný „second messenger“ a„third messenger“ vyvolávají intracelulárně změněnou transkripci určitých genů. Je také dokázáno, že antidepresiva modulují tvorbu nových synapsí. Celý řetězec účinku antidepresiv ještě není vkonečném důsledku úplně objasněn.

2.4Terapie

2.4.1Deprese

Léčaba deprese

•vytvoření vztahu důvěry

•diagnostika: somatické vyšetření, podrobné vyšetření krve, EKG, při neobvyklých konstelacích CT nebo MR mozku

•diagnostické zařazení (unipolární, nebo bipolární porucha?)

•rozhodnutí oantidepresivu

•rozhodnutí ostabilizátoru nálady

•rozhodnutí oanxiolytiku

•psychoedukace

•psychoterapie

Léčba depresivní epizody vyžaduje nejprve pečlivou diagnostiku. Ta začíná důkladným somatickým vyšetřením, podrobným vyšetřením krve, včetně hodnost štítné žlázy, hladiny železa azánětlivých markerů. Zpřístrojových vyšetření je každopádně nutné EKG, při neobvyklém průběhu také CT mozku (▶Slovník pojmů) nebo MR mozku (▶Slovník pojmů). Podle situace mohou být nezbytná další vyšetření.

Tato vyšetření slouží převážně kvyloučení somatického onemocnění, které by mohlo zapříčinit depresivní symptomatiku. Psychiatrická diagnostika se vužším smyslu opírá oanamnestické údaje apsychický stav.

Při léčbě deprese hraje velkou roli, jestli se jedná oklasickou depresivní epizodu, která zdánlivě přišla zčistého nebe adříve se označovala jako endogenní deprese, nebo zda se jedná převážně oreakci na prožitek, např. na těžkou životní událost. VMezinárodní statistické klasifikace nemocí apřidružených zdravotních problémů MKN-10 se obě poruchy nerozlišují.

Endogenní deprese zpravidla odpovídají lépe na medikamentózní terapii. Při reaktivních depresích je typicky účinnější psychoterapie, případně vkombinaci santidepresivem vmírných dávkách.

Důležité je ale irozlišování mezi bipolární aunipolární depresí. Je velmi jednoduché. Pacienti sbipolární poruchou mají vanamnéze alespoň jednu zřejmou manickou nebo hypomanickou epizodu. Přitom nebereme zřetel na docela lehká hypomanická kolísání přímo vnávaznosti na dlouhou atěžkou depresi ani na medikamentózně vyvolané mánie nebo hypománie. Pacienti sbipolární poruchou mají užitek ze stabilizátorů nálady, jako je lithium nebo kyselina valproová. Pacienti sčistou unipolární depresí je zpravidla nepotřebují. Vojedinělých případech, jestliže první terapeutické kroky nejsou dostatečně účinné, mohou nicméně profitovat zaugmentace (▶Slovník pojmů) lithiem.

Jestliže do 4 týdnů od zahájení terapie nedojde kžádnému zlepšení, jsou na místě úvahy ozměně antidepresiva.

Průběh terapie při podání antidepresiva

•Vprvních 2 týdnech pacient výrazně pociťuje nežádoucí účinky antidepresiv, požadovaný účinek často ještě není rozpoznatelný.

•Ve 3. a4. týdnu je často popisován vnitřní neklid ve smyslu nepříjemného napětí. Tento neklid je těžké snášet, je ale spolehlivou předzvěstí nadcházejícího uzdravení. Obzvláště vtéto fázi se mohou se zesílenou intenzitou objevit sebevražedné myšlenky, které vyžadují pečlivé posouzení.

•Zlepšení nálady subjektivně rozpoznatelné ipro pacienta se často objevuje teprve během 3.–6. týdne.

Antidepresivní terapie při reaktivní depresi

Paní R., dvaatřicetiletou matku dvou malých dětí, opustil po přibývajících sporech manžel aona se nyní musí oděti starat převážně sama. Protože musí své děti vyzvedávat zmateřské školy vurčitou dobu, nemůže pracovat přesčas. Její nadřízený na ni ale kvůli tomu vyvíjí tlak. Rozvinula se uní vzrůstající deprese zvyčerpání avýrazné poruchy spánku.

Vtomto případě stojí zcela vpopředí psychoterapie arozvážná úprava životní situace – snad ise silnější podporou od ostatních ajistou účastí rozvedeného manžela při zaopatřování dětí. Předpis antidepresiva zde neřeší žádný problém. Podání antidepresiva sesedativním účinkem vmírné dávce na noc – např. mirtazapin 0-0-0-15 mg – může však vést ke zlepšení spánku apodpořit uzdravení zdepresivní epizody. Pacientka by ovšem neměla nabýt dojmu, že musí čekat pouze na účinek léku apak bude zase vše lepší.

Antidepresivní terapie při endogenní depresi

Paní E., vdaná obchodnice, věk 52 let, referuje očtvrté depresivní epizodě vrámci své deset let existující recidivující deprese. Čtyři týdny je bez zjevného vnějšího důvodu opět bez chuti něco podnikat, má smutnou náladu, trpí poruchami spánku asníženou chutí kjídlu. Při předchozích depresivních epizodách citalopram neúčinkoval, ale při posledních dvou epizodách jí dobře pomohl venlafaxin vdávce 225 mg. Vysadila ho ale již před 6 měsíci.

Pacientka opět dostává venlafaxin, dávka je postupně zvýšena na 225mg. Na noc je přidáno 7,5 mg mirtazapinu, pro zlepšení poruchy spánku.

Webový odkaz

Směrnice S3 „Unipolární deprese“ [16. 11. 2015, platný do 15. 11. 2020]. Dostupné na: www.awmf.org/leitlinien/detail/ll/nvl-005.html

2.4.2Úzkostné poruchy

Terapie úzkostných poruch

SNRI, SSRI

Pregabalin

Benzodiazepiny

Doba aplikace

Antidepresiva

Benzodiazepiny

1. týden

závislost

Webový odkaz

2.4.3Obsedantně-kompulzivní porucha (OCD)

Webový odkaz

2.4.4Somatoformní poruchy

Psychoterapie

SNRI, SSRI nebo tricyklická antidepresiva

Léčba bolesti

Benzodiazepiny

2.5Třídy účinných látek

2.5.1SSRI

2.5.2SNRI

2.5.3NARI

2.5.4Tricyklická atetracyklická antidepresiva

2.5.5Inhibitory monoaminooxidázy (IMAO)

2.6Účinné látky

2.6.1Citalopram

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Interakce

Můj osobní závěr

Webový odkaz

2.6.2Escitalopram

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.3Venlafaxin

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.4Duloxetin

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.5Vortioxetin

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.6Mirtazapin

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.7Agomelatin

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.8Amitriptylin

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.9Moklobemid

Klinické použití

Změna účinné látky

Interakce

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

Webový odkaz aliteratura

2.7Nežádoucí účinky

2.7.1Serotoninový syndrom

Diagnostická kritéria

Diferenciální diagnóza

2.7.2 Antidepresiva asuicidalita

Literatura

2.7.3Syndrom zvysazení

Literatura

2.8Které antidepresivum dám komu?

Alternativní účinné látky

Co je se „starými“ antidepresivy?

Co když to všechno nepomáhá?

Table of Contents

Předmluva ke druhému vydání

Úvod

1 Přehled psychofarmak

1.1 Výběr psychofarmaka

1.2 Účinek neurotransmiterů

1.3 Frekvence předepisování psychofarmak

2 Antidepresiva

2.1 Rozdělení

2.2 Historie

2.3 Mechanizmy účinku

2.4 Terapie

2.4.1 Deprese

2.4.2 Úzkostné poruchy

SNRI, SSRI

Pregabalin

Benzodiazepiny

2.4.3 Obsedantně-kompulzivní porucha (OCD)

2.4.4 Somatoformní poruchy

Psychoterapie

SNRI, SSRI nebo tricyklická antidepresiva

Léčba bolesti

Benzodiazepiny

2.5 Třídy účinných látek

2.5.1 SSRI

2.5.2 SNRI

2.5.3 NARI

2.5.4 Tricyklická a tetracyklická antidepresiva

2.5.5 Inhibitory monoaminooxidázy (IMAO)

2.6 Účinné látky

2.6.1 Citalopram

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Interakce

Můj osobní závěr

2.6.2 Escitalopram

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.3 Venlafaxin

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.4 Duloxetin

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.5 Vortioxetin

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.6 Mirtazapin

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.7 Agomelatin

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.8 Amitriptylin

Historie

Farmakologie

Klinické použití

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.6.9 Moklobemid

Klinické použití

Změna účinné látky

Interakce

Nežádoucí účinky

Můj osobní závěr

2.7 Nežádoucí účinky

2.7.1 Serotoninový syndrom

Diagnostická kritéria

Diferenciální diagnóza

2.7.2 Antidepresiva a suicidalita

2.7.3 Syndrom z vysazení

2.8 Které antidepresivum dám komu?

Alternativní účinné látky

Co je se „starými“ antidepresivy?

Co když to všechno nepomáhá?