Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Eberhardt Hofmann, Monika Löhle

Jak se úspěšně učit

Nejlepší strategie a techniky

Přeloženo z německého originálu knihy Erfolgreich Lernen – Effiziente Lern- und Arbeitsstrategien für Schule, Studium und Beruf, by Hofmann and Löhle, 3rd edition published in 2016.

Copyright © 2016 by Hogrefe GmbH & Co. KG; www.hogrefe.com

All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 6470. publikaci

Překlad Iva Michňová

Odpovědná redaktorka Mgr. Martina Němcová

Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková

Formát ePub Štěpán Böhm

Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner

Počet stran 192

První vydání, Praha 2017

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2017

ISBN 978-80-271-9605-0 (ePub)

ISBN 978-80-271-9604-3 (pdf)

ISBN 978-80-271-0286-0 (print)

O autorech

Dipl.-Psych. Eberhardt Hofmann (nar. 1959) vystudoval psychologii na univerzitě v Tübingenu a v současné době pracuje jako klinický terapeut se zaměřením na hypnózu. Působil také v oblasti rozvoje osobnosti a manažerského rozvoje v různých velkých firmách. Učí na několika vysokých školách a je autorem publikací z oblasti aplikované psychologie.

Monika Löhleová (nar. 1949) v letech 1969–1975 studovala matematiku a zeměpis v Mnichově a Stuttgartu. Od roku 1976 pracuje jako učitelka na gymnáziu v Ravensburgu a působí také jako výchovná poradkyně. Zároveň učí a koučuje v oblasti vzdělávání a komunikace.

Část 1

Učení a paměť

Učení není v podstatě nic jiného než ukládání informací do paměti, konkrétně do dlouhodobé paměti. Učení a paměť jsou pojmy, které k sobě neodmyslitelně patří. Bez učení se nic neuloží do paměti, bez ukládání do paměti není možné učení. Chceme-li se tedy efektivně učit, je důležité, abychom se seznámili se základy fungování paměti. Budeme si pak moci zorganizovat učení tak, abychom paměť optimálně využívali a učili se snáze a rychleji.

První část knihy se zabývá fungováním naší paměti. V první kapitole si představíme model tří paměťových skladů. V tomto modelu se paměť dělí na tři typy. Abychom se něco naučili, musí každá nová informace projít všemi třemi typy paměti. První kapitola se věnuje cestě nových informací jednotlivými typy paměti a možnostmi, jak jejich cestu urychlit. Tento model je vhodný zejména k vysvětlení procesů tzv. asociačního učení, které jsou důležité, když se učíme fakta, například slovíčka.

Ve druhé kapitole představujeme model takzvaného učení elaborací (zpracováváním) a z něj odvozené strategie učení, které jsou vhodné zejména v případech, kdy je důležité pochopení látky. Dvě nejefektivnější strategie pak popisujeme v následujících dvou kapitolách, třetí kapitola se věnuje strukturování, čtvrtá vizualizaci při zpracovávání informací a učení.

Možná vám připadá matoucí, že představujeme dva různé modely fungování paměti. Je to však jen logický důsledek současného stavu vědeckého poznání v této oblasti, univerzálně platný model totiž (zatím ještě) neexistuje. Existují ovšem různá vysvětlení pro různé způsoby fungování různých částí paměti. Modely si přitom vůbec nemusí odporovat. Mohou bez problémů existovat vedle sebe. Důležité je jen to, že jsou vhodné pro vysvětlení různých jevů a nabízejí nám konkrétní postupy, jak můžeme učení zrychlit. Modely jsou vždy jen pomůckou, která usnadňuje popis a vysvětlení určitých procesů. A tak také chápejte modely paměti popsané v této části. Modely paměti, s nimiž vás zde seznamujeme, pomáhají zefektivnit proces učení.

1

Fungování paměti

Vtéto kapitole si představíme model tří paměťových skladů, který se osvědčil pro popis různých procesů učení, adůsledky, které zněj plynou pro efektivní učení. Dále si popíšeme několik pokusů spamětí, znichž si některé můžete sami vyzkoušet. Výsledky těchto experimentů mají vypovídací hodnotu pouze vpřípadě, že se experimentu zúčastní velký počet osob. Jen tehdy se eliminují vlivy náhody. Pokud experiment provádíte jen sami na sobě nebo vmalém počtu osob, mohou být výsledky zkreslené, například proto, že máte kpojmům zexperimentu nějaký specifický vztah. Proto při popisu výsledků pokusů uvádíme vždy ty zákonitosti, které nastanou, když se experiment provádí na velkém počtu osob aeliminují se dopady náhody.

1.1Model tří paměťových skladů

„Model tří paměťových skladů“ se hodí především kpopisu procesů, které jsou důležité, když se učíme fakta nebo slovíčka. Tento model je osvědčenou pomůckou pro znázornění procesů, které probíhají při učení faktických informací.

Skládá se ze tří typů paměti (paměťových skladů), kterými musí informace postupně projít, aby se vpaměti uchovala natrvalo.

Typy paměti:

1.senzorická,

2.krátkodobá,

3.dlouhodobá.

Zvlastní zkušenosti pravděpodobně víte, že různé informace si pamatujeme různě dlouhou dobu. Některé věci nezapomeneme celý život (například jména spolužáků ze základní školy), něco nám naopak zmizí zpaměti hned. Model tří paměťových skladů vychází právě ztěchto zkušeností ajejich vědeckého potvrzení.

Přijmeme-li svými smysly nějakou informaci (zejména zrakovou nebo sluchovou), dostane se nejdříve do takzvané senzorické paměti. Vsenzorické paměti jsou po dobu cca čtvrt sekundy kdispozici veškeré informace, které přijmeme zrakem, sluchem, chutí, čichem nebo hmatem. Ikdyž zfyzikálního hlediska smyslový podnět zmizí, dokážeme si ještě chvilku vyvolat úplnou informaci, kterou oněm máme uloženou vsenzorické paměti. Díváme-li se například na film, který se skládá z24 snímků za sekundu, nevnímáme těchto 24 snímků jednotlivě, ale jako sled překrývajících se snímků. Díky tomuto mechanismu získáme například čas rozpoznávat vzorce chování.

Senzorická paměť obsahuje přesný obraz světa,

jak ho vnímáme smyslovými orgány.

Největší část informací vsenzorické paměti ovšem nestojí za to, abychom si je uchovávali dlouhodoběji. Proto vpaměti probíhá přísný výběr. Informace, která ze senzorické paměti nepřejde do krátkodobé paměti, je nemilosrdně odsouzena kzapomnění.

Pokud informace upoutá naši pozornost, přesune se ze senzorické paměti do krátkodobé, kde může zůstat několik minut. Vkrátkodobé paměti pak probíhá další výběr ainterpretace informací. Do určité míry si můžeme informaci vkrátkodobé paměti uchovat opakováním. Aby se však informace dostala zkrátkodobé do dlouhodobé paměti, kde ji můžeme mít uloženou uloženu řadu let (atím se ji naučit), musí se ještě zpracovat vněkolika krocích (viz obr. 1).

Obr. 1 Tři druhy paměti

Paměť pracuje při ukládání informací vysoce ekonomicky aselektivně. Neustále se snaží vyfiltrovat nepotřebné informace. Velká část informací, které se dostanou do senzorické ataké do krátkodobé paměti, je zdlouhodobého hlediska zcela nadbytečná. Trávíme-li například večer utelevize, vnímáme bezpočet obrazových atextových informací. Druhý den si pamatujeme (samozřejmě) jen jejich zlomek. Patrně dokážeme shrnout obsah filmu amožná si vzpomeneme na některé scény, avšak velká část informací už upadla vzapomnění. Bylo by naprosto zbytečné, abychom si dlouhodobě pamatovali každičký detail. Kdybychom si to přirovnali kpočítači, tak bychom pak měli něco jako ohromný sklad CD aDVD, která bychom snejvětší pravděpodobností už nikdy nepoužili. Proto je paměť uzpůsobena tak, aby příjem informací blokovala afiltrovala. Chceme-li se tedy efektivně učit, musíme tyto filtry obejít. Filtry naší paměti si můžeme představit jako hradní stráž. Čím blíže královským komnatám (dlouhodobá paměť), tím přísněji se střeží aomezuje (filtruje) přístup zvenčí. Nebo si tento proces můžeme přirovnat kdezinfekci před operačním sálem: Čím blíže operačnímu sálu (dlouhodobá paměť), tím vyšší hygienické nároky (relevantnost informací).

Obr. 2 Filtrování informací ve třech typech paměti

Chceme-li záměrně dostat informace do dlouhodobé paměti (aučení vlastně nic jiného není), musíme se těmto obecně smysluplným aužitečným filtrům při přechodu zjedné paměti do druhé vyhnout. Podstatou všech popisovaných technik učení je tedy způsob, jak záměrně propašovat informace přes filtry naší paměti.

1.2Fungování krátkodobé paměti

Abyste pochopili, jak krátkodobá paměť funguje, můžete si vyzkoušet následující experiment:

EXPERIMENT Č. 1: FUNGOVÁNÍ KRÁTKODOBÉ PAMĚTI

Máte přesně jednu minutu, abyste se zpaměti naučili následující pojmy:

šanon

těstoviny

skříň

desetiboj

rádiová věž

rám obrazu

přírodovědec

zavazadlový prostor

soustruh

květák

diář

O2 aréna

Nyní knihu na cca 10 až 15 minut odložte adělejte něco úplně jiného. Po uplynutí dané doby si vezměte papír anapište pojmy, které si ještě pamatujete. Důležité je, abyste vmezidobí opravdu dělali něco úplně jiného aabyste si pojmy neopakovali.

1.2.1Kapacita krátkodobé paměti

Výše uvedený experiment velmi dobře ukazuje, jak omezenou kapacitu má naše krátkodobá paměť. Porovnejte si pojmy, které jste napsali, spůvodním seznamem aspočítejte, kolik pojmů jste si správně zapamatovali.

Počet správně zapamatovaných pojmů:

Velmi pravděpodobně se bude počet zapamatovaných pojmů pohybovat mezi pěti adevíti. Kapacita krátkodobé paměti je totiž sedm plus minus dva prvky (Miller, 1956). Prvkem mohou být pojmy, čísla, vzorce, události, argumenty atd., tedy sedm plus minus dvě logické jednotky.

Zčeho se skládají „logické jednotky“? Je jedno, jestli se jedná opísmena, slova, věty atak dále, důležité je jen to, aby dávaly smysl. Krátkodobá paměť má tedy zmíněných sedm plus minus dvě paměťová místa pro logické jednotky. Kolik informací si můžeme do jednoho paměťového místa uložit, záleží na tom, do jaké míry již existuje nějaké spojení sinformacemi, které už máme uložené vdlouhodobé paměti. Informace si můžeme ukládat ekonomičtěji tak, že si je shrneme do informačních shluků (někdy se používá anglický termín „chunks“). Půjde nám to tím lépe, čím více již oukládaných informacích víme. Pokud někdo například neumí latinku, bude při pohledu na slovo „WIND“ (německy vítr) vnímat jen deset čárek vpoloze, která mu nedává smysl. Aby si uchoval tyto znaky vpaměti, bude potřebovat všechna paměťová místa krátkodobé paměti. Bude-li znát latinku, ale nebude umět německy, dokáže sice čárky vnímat jako písmena, ale nebude vědět, co znamenají. Aby si slovo zapamatoval, bude potřebovat čtyři paměťová místa. Pokud však bude umět německy, dokáže identifikovat, ojaké slovo se jedná, akuložení vkrátkodobé paměti mu postačí jediné místo (viz obr. 3). Skutečný počet informací vkrátkodobé paměti tedy může značně kolísat, podle toho, jestli dávají informace tomu, kdo se je učí, smysl, apodle toho, kolik už ví onové informaci zdřívějška.

Obr. 3 Různé informační shluky pro slovo „vítr“

Další příklad tvorby informačních shluků (chunkingu)

Abychom se naučili níže uvedenou číselnou kombinaci, potřebovali bychom spoustu míst vkrátkodobé paměti. Většina lidí si nedokáže zapamatovat číslo, které se skládá zvíce než devíti číslic.

Pokud se čísla seskupí (například na číslo 1348), můžeme si je uložit jen na jedno paměťové místo. Tento postup ovšem funguje jen vpřípadě, že nám číslo 1348 dává smysl třeba jako letopočet (založení Univerzity Karlovy). Záleží tedy na tom, jak dobře se mozku podaří vnímat určité informace jako logickou jednotku. Čím více předchozích znalostí máme, tím větší shluky informací si dokážeme vytvořit atím větší je množství informací, které si dovedeme uchovat vkrátkodobé paměti. Paměťová místa vkrátkodobé paměti jsou něco jako šuplíčky, do nichž si můžeme uložit právě jeden předmět (chunk).

Jak prakticky využít shlukování informací? Napište si tahák!

Zákonitosti shlukování informací můžete skvěle využít například při přípravě taháku. Zpracovávání dobrého(!) taháku není ničím jiným než vytvářením informačních shluků tím, že si určitý počet informací pamatujeme pod nějakým heslem. Vdobrém taháku musí být omezený celkový počet informací ajednotlivá informace musí vyvolávat co největší počet asociací, je tedy de facto jakýmsi heslem, pod kterým máme něco uloženo vpaměti. Pokud tahák tuto funkci neplní, je bezcenný, protože za prvé hrozí, že nás učitel spříliš velkým tahákem přistihne, aza druhé máme-li na taháku příliš mnoho informací, pak se vnich nevyznáme. Množství informací na taháku je totiž výrazně omezené, což nás nutí, abychom si informace seskupili do shluků. Dobře udělaný tahák obsahuje už jen informace, které iniciují asociace kostatním informacím, jež máme uložené vpaměti. Bez příslušných asociací ke klíčovým pojmům, které máme napsané na taháku, jsou tyto pojmy kničemu, podobně jako klíč, ke kterému nám chybí zámek. Zhlediska psychologie paměti je tedy příprava taháku velmi užitečná, protože automaticky vede kefektivnímu shlukování informací. Pokud se nám to podaří ainformace jsou silně zhuštěně soustředěny na malinkém taháku jako spouštěč, pomocí kterého si vybavíme další myšlenky, můžeme tahák slehkým srdcem zahodit. Množství informací je za prvé už tak malinké, že se vejde do krátkodobé paměti, aza druhé příprava klíčových slov představuje tak podrobné zpracování (viz kapitola 2), že veškerou látku už máme stejně uloženou vdlouhodobé paměti. Pokud tahák zahodíme, nebudeme samozřejmě také riskovat, že nás sním učitel přistihne.

Největším přínosem taháku není tahák samotný,

ale proces jeho přípravy.

Při přípravě taháku získáme tolik informací aasociací, že samotný papírek už nebudeme potřebovat. Paměti pomůže samotná práce, kterou věnujeme přípravě taháku. Proto nemá smysl používat taháky, které připravil někdo jiný, protože bychom se právě ochudili opráci na jejich přípravě. Jinak už by dávno existovaly firmy, které by nabízely ty nejlepší taháky pro všechny předměty.

Příprava taháku je velmi užitečná, jeho použití je však velmi riskantní a(je-li tahák dobře udělaný) také naprosto zbytečné.

1.2.2Sériový poziční efekt vkrátkodobé paměti

Další mechanismus, který má bezprostřední vliv na fungování krátkodobé paměti, spočívá vtakzvaném „sériovém pozičním efektu“. Abychom si to ukázali na příkladu, vraťme se znovu kvyhodnocení výsledku experimentu č. 1.

EXPERIMENT Č. 1 (POKRAČOVÁNÍ)

Nyní analyzujte, na kterých pozicích vseznamu se nacházely pojmy, které jste si zapamatovali správně. Spočítejte, kolik pojmů jste si zapamatovali správně zpozic jedna až čtyři, kolik správně zapamatovaných pojmů bylo zpozic pět až osm akolik pojmů se na seznamu nacházelo na pozicích devět až dvanáct.

Počet správně zapamatovaných pojmů na pozici 1 až 4 …

Počet správně zapamatovaných pojmů na pozici 5 až 8 …

Počet správně zapamatovaných pojmů na pozici 9 až 12 …

Zaznamenejte si křížkem počty zapamatovaných pojmů do následujícího přehledu:

Velmi pravděpodobně není počet zapamatovaných pojmů rozdělený rovnoměrně, vyšší bude zřejmě na začátku ana konci seznamu, nižší pak uprostřed.

Zapamatovatelnost informací závisí zpodstatné části na pořadí, vněmž se je učíme nazpaměť. Jednotky, které jsou na začátku ana konci, se nám učí velmi dobře. Tento efekt platí pro přibližně čtyři pojmy. Jednotky, které jsou uprostřed, se nám zpravidla učí relativně nejhůře. Skutečnost, že si dobře pamatujeme jednotky ze začátku, se označuje jako „primacy effect“, dobrá zapamatovatelnost informací zkonce seznamu jako „recency effect“ (McCrary & Hunter, 1953).

Pokud provedeme výše uvedený experiment za kontrolovaných podmínek smnoha osobami, získáme křivku, která je uvedena na obr. 4.

Obr. 4 Sériový poziční efekt

Jak můžeme prakticky využít sériový poziční efekt při učení slovíček afaktů?

Na následujícím obrázku je znázorněn postup optimálního učení slovíček, případně faktů, svyužitím principu sériového pozičního efektu. Vzhledem komezené kapacitě krátkodobé paměti bychom se měli učit jen sedm jednotek vjednom bloku. Vrámci jednoho bloku by měly být uprostřed jednotky, které už jsme se naučili relativně dobře. Jednotky, které ještě moc dobře neumíme, by měly být na začátku ana konci daného bloku. Jednotlivé bloky po sedmi jednotkách bychom si měli uspořádat tak, aby bloky sjiž dobře naučenými jednotkami byly uprostřed, bloky sméně naučenými jednotkami na začátku nebo na konci (obr. 5).

Obr. 5 Využití sériového pozičního efektu

1.2.3Ztráta informací zkrátkodobé paměti

Vkrátkodobé paměti, jak už název napovídá, jsou jednotlivé prvky uloženy jen krátkou dobu, zpravidla několik minut. Pokud během této doby nepřejdou do dlouhodobé paměti, jsou ztraceny. Jak se vlastně ztrácejí? Opět si to názorně ukážeme na jednom experimentu.

EXPERIMENT Č. 2: KRÁTKODOBÁ PAMĚŤ

Při tomto experimentu se budete učit čísla ve třech různých podmínkách.

Úkol 1: Za jednu minutu se nazpaměť naučte následující čísla. Poté se na ně pět minut nedívejte, ale pořád se je snažte vybavovat. Nakonec napište čísla, která jste si zapamatovali.

484

342

456

876

919

543

152

745

084

Úkol 2: Opět se za jednu minutu naučte nazpaměť následující čísla. Poté pořád dokola odčítejte trojku azačněte učísla 872 (maximálně po dobu pěti minut). Nakonec napište čísla, na která si vzpomenete.

129

623

998

427

543

789

231

654

291

Úkol 3: Opět se minutu učte nazpaměť následující čísla. Poté si pět minut čtěte nějaký text. Nakonec napište čísla, na která si vzpomenete.

438

143

654

241

935

627

948

391

672

Vyhodnocení:

Spočítejte si správně zapamatovaná čísla zjednotlivých úkolů.

Počet správně zapamatovaných čísel zúkolu 1: …

Počet správně zapamatovaných čísel zúkolu 2: …

Počet správně zapamatovaných čísel zúkolu 3: …

Porovnejte počet správně zapamatovaných čísel úkolu 1 a2. Pak porovnejte počet správně zapamatovaných čísel zúkolu 2 a3.

Velmi pravděpodobně jste si zapamatovali podstatně více čísel vúkolu 1 než vúkolu 2. Vúkolu 3 jste si pravděpodobně správně zapamatovali méně čísel než vúkolu 1, ale pořád víc než vúkolu 2. Čím si to můžeme vysvětlit? Jak jsme viděli vpředchozím experimentu, kapacita naší krátkodobé paměti je omezena na cca sedm jednotek. Vúkolu 1 jste si mohli čísla udržovat vkrátkodobé paměti opakováním. Vúkolu 2 to však možné nebylo, protože opakování vám znemožnilo odčítání trojky, naučená čísla se překryla apomíchala sčísly při odčítání. Proces překrývání apromíchání se nazývá „interference“ (obr.6). Interference je velmi vysoká, když se zapamatovávané informace hodně podobají. Tak tomu bylo právě například vúkolu 2, protože vobou případech se jednalo očísla. Vúkolu3 se nový materiál sestával ztextu, který dříve naučeným číslům vadil méně. Proto je vúkolu 3 výsledek zapamatovávání zpravidla lepší než vúkolu 2.

Velká část zapomínání vkrátkodobé paměti je vyvolána interferencí apouze velmi malá část vyprcháním informací, takzvaným „rozpadem paměťové stopy“, který je podmíněn jen dobou, která uplynula od příjmu informace.

Obr. 6 Interference vkrátkodobé paměti. Když se krátkodobá paměť „naplní“ novými informacemi, paměť „přeteče“ ainformace začnou postupně „odtékat“ tak, že se nejdříve zpaměti odstraní staré informace. Staré informace se posouvají „na zadní paměťová místa“ tak dlouho, dokud zpaměti „nevypadnou“.

Když se nějaká informace ztratí zkrátkodobé paměti, není šance, aby se dostala do dlouhodobé paměti. Mají-li se tedy nějaké informace cíleně dostat do dlouhodobé paměti, je dobré přijímat je do krátkodobé paměti jen vurčitých dávkách, přesunout je (například opakováním nebo elaborací, viz kapitola 2) do dlouhodobé paměti ateprve poté přijmout do krátkodobé paměti další informace.

Co vytváří interferenci?

•Velké množství informací,

•podobnost informací (například když se učíme anglická afrancouzská slovíčka bezprostředně za sebou),

•příjem různých informací zároveň (například sledování televize při učení).

Interference si zpravidla všimneme, až když se pokusíme reprodukovat to, co jsme se naučili. Při učení je téměř nepostřehnutelná, takže je poměrně komplikované se jí vyhnout. Pomoci si můžeme tím, že si budeme vkládat mezi jednotlivé bloky učení přestávky (viz podkapitola 8.2). Záměrným zařazováním přestávek zvyšujeme pravděpodobnost, že informace přejdou zkrátkodobé do dlouhodobé paměti. Když se něco učíme méně aspřestávkami, naučíme se víc, než když se učíme hodně, ale nesystematicky.

Jak se vpraxi vyhnout interferenci?

Abychom zabránili interferenci při učení, je velmi efektivní, když si na začátku učení „vyprázdníme“ paměť. Jednoduchý způsob je třeba relaxace před učením. Rovněž po učení bychom měli dát učivu šanci, aby si bez interferenčních vlivů „sedlo“, vklidu, bez přílišných rušivých podnětů zvenčí. Opět je nejvhodnější krátká relaxace (obr. 7). Vhodné techniky popisujeme vkapitole 7 (podkapitola 7.2).

Obr. 7 Začlenění učení mezi dvě krátké relaxace, abychom se vyhnuli interferenci.

1.3Cesta zkrátkodobé do dlouhodobé paměti

Informace si vkrátkodobé paměti můžeme udržet tím, že si je budeme opakovat. Častým opakováním dokážeme dostat určitou část informací ido dlouhodobé paměti. Pouhé opakování však patří kneefektivním metodám, jak přemístit informace zkrátkodobé do dlouhodobé paměti.

Efektivnější cesta je, když si informace vkrátkodobé paměti zpracujeme. Toto zpracování může vypadat například tak, že máme oinformaci zájem, že vnás vyvolá emoce nebo že využijeme možnosti kognitivního učení.

1.3.1Zájem

Zájem oto, co se učíme, je samozřejmě pro zapamatování obecně velmi prospěšný. Ale nemůže si poručit mít zájem oučivo, které nás zajímá jen velmi málo nebo vůbec. Proto pro vás máme připravené tipy, jak se naučit itakovou látku. Naopak uproblematiky, která vás baví, tito tipy možná ani nevyužijete, protože učení vám půjde skoro „samo“. Abyste si uvědomili, co vás zajímá, vyplňte si následující tabulku. Při efektivním učení dbejte na to, abyste utémat nebo předmětů, které vás příliš nezajímají, přesně dodržovali pravidla úspěšného učení.

Tab. 1 Přehled: Co mě zajímá?

předmět/téma

velký zájem

průměrný zájem

minimální zájem

1.3.2Emoční účast avýznam emocí

Informace, které jsou spojené semocemi, si pamatujeme lépe. Vedle sémantické paměti, vníž jsou uložena spíše fakta aznalosti, existuje ještě takzvaná emoční paměť. Jsou-li informace uložené vobou typech paměti, lépe si je zapamatujeme. Emoce, spojené sdanou informací, mohou být jak pozitivní, tak negativní. Vzpomínka na autonehodu může být například tak intenzivní, že ji nezapomeneme celý život. Podobně to vypadá ispozitivně zabarvenými vzpomínkami, představte si třeba flirt. Ke zvýšení zapamatovatelnosti jsou vprincipu vhodné jakékoli emoce. Samozřejmě je však příjemnější spojovat si se studovanou látkou emoce pozitivní. Systematicky astrochou cviku si je můžeme relativně rychle vytvářet pozitivními fyzickými pocity. Ty si můžeme velmi efektivně navodit relaxačním cvičením. Jak jsme již popsali výše, relaxační fáze před apo učení má vliv na interferenci, relaxace navíc dodává učivu emoce, čímž se zvyšuje jeho zapamatovatelnost. Bohatě postačí krátké relaxační cvičení. Popis najdete vpodkapitole 7.2.

1.3.3Kognitivní učení

Vnásledující kapitole si podrobně vysvětlíme rozdíl mezi asociačním akognitivním učením. Kpodpoře kognitivního učení se hodí především metody, které nám pomohou strukturalizovat avizualizovat učivo.

SHRNUTÍ

Model tří paměťových skladů vhodně znázorňuje základní principy učení. Je užitečný především křízení asociačního učení akučení faktů. Velkou část učení tvoří právě tato forma, která je východiskem ipro další formy učení.

1.4Přímé důsledky fungování paměti pro učení

Zákonitosti fungování paměti, které jsme si dosud popsali, mají praktické důsledky zejména pro učení slovíček afaktů:

1.Vjednom bloku bychom se neměli učit více než sedm jednotek. Po sedmi jednotkách bychom měli dělat něco úplně jiného, pak se opět věnovat učení dalšího bloku smaximálně sedmi jednotkami atd. (omezená kapacita krátkodobé paměti).

2.Pojmy, které se nám vrámci jednoho bloku pamatují hůře, bychom měli přesunout na začátek nebo na konec bloku (sériový poziční efekt).

3.Po každé fázi učení bychom si měli udělat přestávku. Cíleně tak ochráníme krátkodobou paměť před interferencí.

4.Učivo, které si je hodně podobné, podléhá silné vzájemné interferenci. Takové učivo (třeba slovíčka zrůzných jazyků) bychom se neměli učit hned po sobě. Lepší je, když se budeme učit například slovíčka zjednoho jazyka, pak například matematiku, pak slovíčka zjiného jazyka.

5.Učení by se obecně nemělo prolínat sjinými aktivitami. Místo, kde se učíme, by mělo být vyhrazeno výhradně učení.

1.5Kartotéka

Metoda, kterou si nyní popíšeme, představuje jednu zforem využití modelu tří paměťových skladů. Velmi často aúspěšně se používá při učení cizích jazyků. Bohužel se opomíjí, že ji můžeme stejně dobře využít ipro jiné předměty, ať už se učíme vzorce vmatematice, ve fyzice či chemii, nebo studujeme biologii, medicínu či dějepis atd. Seznam oborů by byl nekonečný.

Princip metody vychází ztoho, že lidé mají sklon opakovat to, co už umí. Možná už jste někdy slyšeli cvičit dítě hru na klavír. Hraje plynule asjistotou, pak narazí na určité místo ahorko těžko ho vybrnká, pak zase hraje bez problémů dál. Dítě přehrává skladbu třicetkrát nebo ještě víckrát, kritické místo ale pořád nezvládá. Bylo by nejlepší, kdyby problematickou pasáž hrálo tak dlouho, dokud by ji nezahrálo bez zadrhnutí. Po hodině cvičení si pomyslí: „Cvičil jsem tu skladbu tak dlouho apořád ji neumím, nikdy se to nenaučím, nemám nadání. Kdybych necvičil vůbec, byl bych stejně tam, kde jsem, cvičení je kničemu.“ Kromě toho si dítě problematickou pasáž zapamatuje tak dobře, že si při ní vždycky pomyslí: „Teď zase přijde to místo, které neumím.“ Tento příběh si můžeme přenést na mnoho situací při učení. Snad každý známe chvíle, kdy už předem víme, že teď pravděpodobně uděláme chybu, například si nevzpomene na něčí jméno, odbočíme do špatné ulice atak dále. Aktomu, abychom se těmto chybám vyhnuli, slouží právě kartotéka.

KARTOTÉKA

Potřebujeme krabičku, nejlépe svíkem, akartotéční kartičky vhodné velikosti. Velikost kartiček závisí na tom, co se budeme učit. Když se učíme jen slovíčka, stačí malé kartičky (formát A8), když se učíme větší celky, potřebujeme ikartičky rozměrnější. Dále potřebujeme šest dělicích karet. Jak skartotékou pracovat, si vysvětlíme na příkladu slovíček.

Dělicí karty si nadepíšeme takto:

ZÁSOBA

NOVÁ SLOVÍČKA

OPAKOVÁNÍ

OPAKOVÁNÍ

OPAKOVÁNÍ

ODLOŽENO

Vtomto pořadí si je vložíme do kartotéky. Nyní si začneme psát kartičky. Nejlepší je psát si slovíčka vcelých krátkých větách. Na jednu stranu si napíšeme větu česky, na druhou stranu vcizím jazyce. Již při psaní bychom se měli snažit si nová slovíčka zapamatovat. Všechny nově napsané kartičky putují nejprve do přihrádky NOVÁ SLOVÍČKA. Prázdné kartičky máme vpřihrádce ZÁSOBA. Po několika hodinách můžeme začít sprvním opakováním. Všechna slovíčka, která umíme, postoupí ojednu přihrádku výše (OPAKOVÁNÍ). Slovíčka, která neumíme, se vrací do NOVÝCH SLOVÍČEK. Slovíčka bychom si měli zopakovat alespoň čtyřikrát (postupně je přesouvat do dalšího OPAKOVÁNÍ) anakonec je odložit. Ta, co si ne ane zapamatovat, si budeme opakovat tak dlouho, až se nám to přece jen podaří. Kladem této metody je, že známá slovíčka si neopakujeme příliš často aneznámá příliš málo, což by vnás mohlo vyvolat pocit, že nemáme talent na jazyky.

Tuto metodu můžete použít ipro zeměpis, dějepis adalší předměty. Napište si na jednu stranu kartičky otázku, na druhou odpověď, amůžete si pomocí této metody zapamatovat všechno, co chcete nebo musíte.

Table of Contents

O autorech

Část 1 Učení a paměť

1 Fungování paměti

1.1 Model tří paměťových skladů

1.2 Fungování krátkodobé paměti

1.2.1 Kapacita krátkodobé paměti

1.2.2 Sériový poziční efekt v krátkodobé paměti

1.2.3 Ztráta informací z krátkodobé paměti

1.3 Cesta z krátkodobé do dlouhodobé paměti

1.3.1 Zájem

1.3.2 Emoční účast a význam emocí

1.3.3 Kognitivní učení

1.4 Přímé důsledky fungování paměti pro učení

1.5 Kartotéka