Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Marek Hladký, Jitka Hladká

VELKÁ POHÁDKA O MALÉ VÍLE

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6387. publikaci

Ilustrace Vlasta Švejdová
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 104
Vydání 1., 2016

Vytiskla tiskárna FINIDR, s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2016
© Marek Hladký, Jitka Hladká, 2016
Marek Hladký, Jitka Hladká © DILIA, 2016

ISBN 978-80-271-9453-7 (ePub)
ISBN 978-80-271-9452-0 (pdf)
ISBN 978-80-271-0186-3 (print)

O autorech

Marek Hladký (1971)

Spisovatel, scenárista, producent, dramaturg, vysokoškolský pedagog.

Společně se svou manželkou Jitkou napsal pohádkové knihy Velká pohádka o malé víle, Kouzelný autobus a alegorický příběh pro děti i dospělé Tajemství pergamenů.

Je autorem námětu a scénáře celovečerního životopisného filmu o profesoru Josefu Thomayerovi Prosté krutosti v režii Vladimíra Drhy, s Radoslavem Brzobohatým v hlavní roli.

Podle jeho scénáře byl natočen detektivní film Tónina smrti v hlavních rolích s Markem Vašutem, Jiřím Langmajerem a Nelou Boudovou.

V roce 2002 napsal detektivní novelu Anděl smrti.

Národní divadlo Brno v lednu 2011 uvedlo v režii Zdenka Plachého jeho divadelní hru Zaslíbení, kterou napsal společně s Lenkou Plachou.

Pro Národní divadlo Brno napsal v roce 2012 divadelní hru Černá Madona Brněnská.

Je autorem mnoha reportáží v pořadech Černé ovce, Klekánice a Ta naše povaha česká.

Působil ve vedení České televize, Národního divadla Brno a celoplošné soukromé televize.

V současné době působí jako producent v oblasti uměleckých projektů a vysokoškolský pedagog.

Jitka Hladká (1977)

Spisovatelka, manažerka.

Společně se svým manželem Markem Hladkým napsala pohádkové knihy Velká pohádka o malé víle, Kouzelný autobus a alegorický příběh pro děti i dospělé Tajemství pergamenů.

Podílela se na vzniku cyklu dokumentárních pořadů mapujících současnou divadelní scénu a pořadů, které se zabývaly marketingem mezinárodních společností působících na českém trhu.

Jako manažerka se věnuje oblasti zdravého spánku a technologiím zpracování přírodních materiálů.

Věnováno všem vílám,
které jsou mezi námi

Autoři

Jaro

Malá Aurélie amalinký Lojzíček už leželi zachumlaní každý ve své postýlce, když maminka přivřela okno, kterým do dětského pokojíčku proudil čerstvý jarní vánek. Bylo tak akorát, aby se svých dětí, které nadevše milovala, zeptala, jakou pohádku na dobrou noc dnes chtějí přečíst.

„Tu ručně psanou,“ vyhrkla ze sebe bez rozmyšlení malá Relinka.

„Ano, ano, tu zté staré knížky,“ zavýsknul malinký Lojzíček.

„Akdepak máme naši kouzelnou pohádkovou knížku?“ rozhlížela se po pokojíčku maminka.

„Čtou si ji krteček smíšánkem,“ ukazoval Lojzíček směrem kvelkým plyšákům.

Maminka se jen tiše usmála ajemně vytáhla starou knihu pohádek zobjetí dvou plyšových loutek.

„Opravdu chcete číst ztéhle knížky?“

„Ano, ano,“ znělo dvojhlasně zobou postýlek.

„Vždyť už je to stará knížka. Ani nevím, jak se unás doma vlastně vzala. Akoneckonců ty pohádky už přece znáte.“

„Neznáme! Ty pohádky jsou totiž pokaždé úplně jiné,“ vykoukla zpod peřiny Relinka.

„Jo, úplně,“ nenechal maminku na pochybách Lojzíček.

Atak maminka, sledovaná ospalými, ale blaženými pohledy obou dětí, pomalu otevřela první stránku, na které bylo napsáno:

Pohádky omalé luční víle Mimi

Jaro se vydařilo abylo jako vymalované všemi barvami duhy.

Na louce upotoka vJahodnici, kterému se nikdy neřeklo jinak než Hostavický, žije od nepaměti malá luční víla Mimi.

Ato se vám takhle jednou víla Mimi procházela po louce azlobila se na Vítr, který jí neustále rozfoukával květinky azle rozčesával právě upravenou trávu. Sotva se Mimi sehnula aupěchovala půdu pod jednou kytičkou, kterou Vítr málem vytrhnul is kořínky, už byl udruhé kytičky avířil sní tak, div neodlétla. Mimi byla hodná luční víla, ale čeho je moc… Když už si chtěla zavolat ten neposedný Vítr apořádně mu vycinkat, kde se vzal, najednou kní přilétl papír. List papíru. Anebyl to ledajaký papír. Byl to list papíru, na kterém byla namalovaná květinka.

Okvětince malované

„Acopak ty jsi zač?“ zeptala se víla.

Místo odpovědi zaslechla jen takové tiché zavzlykání.

„Ty nevíš, že papír nemá na louce co pohledávat?“

Tentokrát už bylo zavzlykání daleko silnější apomaloučku začalo propukat vpláč.

„Tak co jsi tedy zač?“ zeptala se opatrně víla.

Omalinkém Hlemýždi ajeho převelikém uklízení

Oléčivé Kopřivě apyšném Bodláku

Osýkorkách nejmilejších ajejich malém Mamánkovi