Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Jitka Saniová

Příběhy o zvířátkách s poučením

Ilustrace Václav Ráž
Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 6564. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Jazyková úprava Gabriela Janů
Návrh obálky Václav Ráž
Grafická úprava a sazba Šimon Jimel
První vydání, Praha 2017
Vytiskla tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2017
Ilustrace © Václav Ráž, 2017

ISBN 978-80-271-9742-2 (ePub)
ISBN 978-80-271-9741-5 (pdf)
ISBN 978-80-271-0039-2 (print)

Opejsku Peťuldovi, kočičce Adélce azapomenutém slabikáři

Vrodině Voženílkových žili Kristýnka aDavídek, jejich rodiče ataké tři zvířátka – velký huňatý pes Peťulda, bílo-hnědá kočička Adélka amodro-žlutý upovídaný papoušek Bořivoj.

Jako každé ráno rodiče odešli do práce, Kristýnka do školky aDavídek do školy. Dnes se ale stalo něco neobvyklého.

Davídek si doma zapomněl slabikář.

„Aaaaaah!“ lekla se kočička Adélka aukázala na stůl. „Peťuldo, podívej se, Davídkův slabikář se pohnul!“

Pejsek Peťulda se protáhl azamručel: „Hmm, to se ti něco zdálo, Adélko.“

„To přřřece není možnéééé, ty hloupoučká kočko! Ssssslabikáře se nehýbou.“

„Hloupoučká kočko!“ zaprskala kočička Adélka na papouška Bořivoje. „Ty jsi ale nevychovaný papouch! Počkej, že tě chytím abude ztebe lítat peří.“

Pejsek Peťulda toho měl dost. Postavil se, oklepal se akráčel si lehnout někam, kde by měl klid. Když míjel stůl, spatřil však to, co Adélka. „Ten slabikář se opravdu hýbe!“ zaštěkal.

Kočička Adélka apapoušek Bořivoj zmlkli. Oba se podívali na stůl.

Slabikář se natřásal aposouval se kokraji stolu.

Bum! Žuch!

Slabikář spadl na zem aotevřel se na stránce spísmenkem P. Písmenko P se postavilo apelášilo pryč. Utíkalo autíkalo, najednou „bác“! Zakoplo oPeťuldovu tlapku arozpláclo se na zemi.

Pejsek Peťulda kněmu přičichl. „Kdo jsi?“

Písmenko P se uklonilo. „Já jsem P. Umím vonět jako pampeliška.“ Aopravdu! Vzduchem zavoněly pampelišky. „Umím štěkat jako pes. Haf. Haf. Jsem písmenko P, na které začíná itvoje jméno – Peťulda. P jako papír, bez kterého by nebyl tento slabikář. P jako peříčko, pastelka, polštář nebo třeba pivoňka.“

Pejsek Peťulda se pyšně napřímil azaradoval se. „Jé, tohle je písmenko, na které začíná moje jméno. To je tak hezké!“ Než to dořekl, písmenko P zmizelo.

Adélka seděla uslabikáře apacičkou obracela stránky. „Já chci taky poznat písmenko, na které začíná moje jméno.“

Náhle ze slabikáře začalo utíkat písmenko J. Adélka kněmu přiskočila azatarasila mu cestu: „Ty jsi moje písmenko?“

„Kdepak, Adélko,“ odpovědělo písmenko J, „já jsem veselé J jako jaro. Beze mě bys nemohla napsat ježek avolat na kamarády Jirko, Jiřinko, Jitko, Jano. Ato není všechno – ani jablíčko ajahody bys nemohla vyslovit! Ahoj!“

Písmenko J také uteklo pryč. Adélka začínala být smutná, když vtom uslyšela: „Já jsem Ajako Adélka.“ Kočička se ohlédla se auviděla písmenko A, jak si to mašíruje pryč ze slabikáře.

„Počkej přece!“ volala kočička Adélka, ale písmenko Ase dalo do běhu. Anajednou bylo fuč!

Pejsek Peťulda akočička Adélka se na sebe podívali. Kočička se zeptala pejska: „Pročpak utekla písmenka ze slabikáře?“

Papoušek Bořivoj si načechral peří: „To je přece jasné! Slabikář spísmenky patří do školy. Když ho nějaký klučina nebo holčička zapomene doma, písmenka se začnou nudit autečou pryč.“

Kočička Adélka apejsek Peťulda museli uznat, že Bořivoj má asi pravdu. Všichni tři se podívali na slabikář, kde již chybělo několik písmenek. „Co budeme dělat, Peťuldo?“ zamňoukala kočička.

„Já vám pomůžu!“ zavolal papoušek Bořivoj.

Hop! Chňap.