Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Doc. PhDr. Zuzana Hudáková, PhD.
Doc. PhDr. Mária Kopáčiková, PhD.
Katolícka univerzita v Ružomberku, Fakulta zdravotníctva

PŘÍPRAVA NA POROD
fyzická a psychická profylaxe

Recenzentky:
Doc. PhDr. Lada Cetlová, PhD.
Doc. PhDr. Andrea Pokorná, Ph.D.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2017
Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2017

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 6567. publikaci
Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková
Sazba a zlom Karel Mikula
Formát ePub Štěpán Böhm
Obrázky dodaly autorky.
Počet stran 136
1. vydání, Praha 2017

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Autorky a nakladatelství děkují Katolické univerzitě v Ružomberku za podporu, která umožnila vydání publikace.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-9748-4 (ePub)
ISBN 978-80-271-9747-7 (pdf)
ISBN 978-80-271-0274-7 (print)

Předmluva

Psychoprofylaktická příprava na porod by měla být neodmyslitelnou součástí prenatální péče v gynekologických ambulancích. Jejím záměrem je cílevědomá příprava ženy na změny v organismu během těhotenství, mechanismus porodu, příprava na porod a nedílnou součástí je i zaměření se na problematiku šestinedělí, význam kojení a správnou péči o dítě. Prenatální péče a psychoprofylaktická příprava jsou součástí zdravotní péče o ženu-matku v zemích Evropské unie. Psychoprofylaktická příprava na porod hraje významnou roli v komplexní a efektivní psychofyzické přípravě, která je předpokladem zvládnutí fyziologického těhotenství a porodu.

Cílem psychické přípravy je individuální a vhodně zvolený přístup k rodičce a jejím úkolem je odstranění úzkosti, obav, strachu a navození pozitivního postoje ženy k celému porodu. Podle Dick-Reada je jednou z hlavních příčin bolesti během porodu strach, který je vyvolán nevědomostí a nedostatečným uvědoměním si svého těla. Dick-Read popsal bludný kruh strach–napětí–bolest, podle něhož duševní napětí a úzkost mají za následek aktivaci sympatického nervového systému a tělesného napětí, dochází tak k místní nedokrevnosti tkáně, a tím ke vzniku bolesti. Jeho metoda spočívá v nácviku správného dýchání, relaxace, uvolňovacích cviků a nácviku tlačení, což je zaměřeno na harmonii a uvolnění, aby porod proběhl bez strachu a velkých bolestí.

Cílem fyzické přípravy je změnit zažité zlozvyky při dodržování správných pozic těla a posílit využívání organismu jako celku, utvořit si pravdivou představu o svém těle úzce spojenou s motorikou, posílit břišní svaly, uvolnit svaly pánevního dna, uvolnit paravertebrální svaly v bederní oblasti, uvolnit celou páteř, posílit prsní svaly a svalstvo trupu a končetin.

Francouzský porodník Fernand Lamaze vypracoval v roce 1956 metodu bezbolestného porodu, kterou lze realizovat pouze tehdy, když žena považuje porod za pozitivní zážitek a umí reagovat na průvodní bolesti určitou dechovou a relaxační technikou. Lamaze považuje za nutnou i přítomnost partnera při porodu. Podstatou jeho metody je vysvětlení smyslu Pavlovových reflexů, pozitivní sugesce, systematická praktická výchova, relaxace svalstva a speciální způsoby dýchání, automasáž, používání lokálních akupresurních bodů a školení partnera i personálu na podporu rodičky. Jelikož cílem je intenzivní a šťastný zážitek z porodu, nevylučuje ani podávání prostředků tišících bolest nebo provedení porodnických zákroků, pokud je to nutné.

Zmíněné přístupy zdůrazňují fyzickou aktivitu při fyziologickém porodu, eliminaci strachu, úzkosti, přičemž mohou být využity relaxační a dechové techniky a podpora přítomností partnera či jiného člena rodiny.

Porodnická asistence je samostatnou specializací v rámci ošetřovatelství s tradicí stejně dlouhou, jako je existence lidstva samého. Dnes je svébytným oborem, který zaznamenal během let neobyčejně dynamický vývoj. Porod je sice fyziologickým dějem, ale bolest, která ho doprovází, je jednou z nejintenzivnějších vůbec, a rizika s ním spojená jak pro matku, tak pro plod jsou věčným tématem pro všechny, kteří jsou na tomto procesu zainteresováni. Dynamický rozvoj metod na ovlivnění průvodních jevů porodu a bolesti nastal zejména poté, co přešlo porodnictví ze sféry péče laické nebo poučené veřejnosti do rukou lékařů.

Institucionalizace porodnictví přinesla některé nepříjemné průvodní jevy, jako jsou technokratický přístup k tomuto zpravidla fyziologickému dění, odosobnění zúčastněných lidí i prostředí. Na druhé straně však došlo k významnému snížení frekvence a závažnosti následků porodnických komplikací, a tím i morbidity a mortality rodiček a novorozenců. Dnešní vývoj zabezpečení porodnických oddělení se snaží nejen potlačit negativa, ale navíc nabízí nevídané možnosti sledování těhotné ženy i plodu před a během příchodu na svět.

Aby byl porodnický tým úspěšný, je třeba spolupráce mezi lékaři, porodními asistentkami, pomocným personálem a rodičkou. Tato spolupráce začíná již v ambulantní péči. Cílem je, aby žena přicházela do porodnice připravena nejen po stránce fyzické, ale i psychické, seznámena s prostředím i personálem. Stejně důležitá je spolupráce s partnerem, zejména má-li být přítomen při porodu, a to nejen jako pozorovatel, ale jako jeho aktivní účastník.

Pro účely komplexní přípravy rodičky jsou mnohými porodnickými odděleními organizovány specializované kurzy, v nichž má psychoprofylaxe zajistit dobrou kondiční a psychologicko-teoretickou přípravu rodičky. V dnešní moderní době může ošetřovatelství v porodnictví jako dynamický proces odrážet současný stav znalostí v tomto oboru. Zdrojem informací je nejen literatura a průběžně zveřejňované studie, ale i výstupy z porodnické dokumentace. Poznatky jsou zpracovávány podle principu Evidence-Based Medicine (EBM) a výsledky se plynule aplikují do běžné praxe.

1Historie babictví apřípravy naporod

Uzdravé, normálně vyvinuté ženy jsou těhotenství aporod přirozené děje, ale současně představují izátěž pro organismus. Jde ojedinečný aúžasný zážitek vživotě ženy irodiny. Předpokladem přirozeného průběhu porodu je, aby žena byla psychicky afyzicky dobře připravená. Příprava těhotných žen kporodu vznikla jako metoda porodnické analgezie. Jejím původním smyslem bylo snížit porodní bolest.

1.1Prehistorická doba

Historici se shodují, že kdysi ženy neměly až tak bolestivý porod. Ať je toto tvrzení jakkoli pravdivé, faktem je, že těžce pracovaly, žily naturálním způsobem aporodní bolest nemusela být chápána vdnešních souvislostech (Lajtman, 2004, s. 38). Bez pomoci rodí vlese nebo namořském pobřeží dosud ženy naostrovech Buru aSeram. NaTanimbare rodí ženy často vsedě vmoři, naNovém Zélandu vkřoví upotoka, vekterém se spolu sdítětem následně umyjí.

Už vprimitivních společenstvích existuje snaha opotlačení bolesti při porodu různými magickými úkony. Panoval názor, že bolest způsobují zlí démoni, proti nimž bojují bohové naklonění lidem. Bohyní pro porod vBabylonu byla Ištar avžidovské kultuře Laberta. Během porodu se prováděl rituál odhánění démonů pomocí šamana, který tancoval kolem ohně asypal sůl kposteli, kde žena rodila, zároveň se kladla klest kolem domu. Vkřesťanském středověku byl tento zvyk nahrazen modlitbami, jež byly určeny patronkám porodu. Součástí se stalo nošení kultovních pásů, amuletů amedailonů vprůběhu porodu. Kdyby porod nebyl spojen sřadou komplikací, neexistovaly by rozsáhlé kulty mateřství aplodnosti, přecházející odprvotní magie reprezentované mladě paleolitickými Venušemi (které mohly být talismany pro zdárný průběh porodu) přes specializované bohyně abohy plodnosti až pokult mariánský, rozšířený voblasti křesťanské kultury (Doležal, 2001, s. 13).

Ipřes určitý pokrok, kekterému došlo postupným vyčleňováním lékařství odmagického světa, se vrůzných obdobích vývoje používaly při porodu až brutální fyzické metody. Jednou znich bylo skákání nabřicho rodičky. Neméně drastické byly praktiky Apačů, kteří ženu uvázali vpodpaží, spustili ji ze stromu apoté se pověsili nafundus dělohy, aby „pomohli“ porodnímu mechanismu. Oněco lépe natom byly ženy naostrovech Pago Pago, kde rodička klečela amuž, který byl zaní, tlačil patami během kontrakcí dojejích žeber. Využívali tak vlastně tlakovou analgezii, atím pomáhali porodnímu mechanismu. Ještě idnes se např. vTibetu používá mnoho rituálů, které doprovázejí těhotenství aporod vůbec. Rituály mají matce porod ulehčit. Součástí je iotec, který pomáhá. Recituje mantry (druh osvobozujícího posvátného zpěvu) nebo dělá dokousku másla devět vrypů apřitom recituje 108× mantru. Podovršení tohoto úkonu foukne přes máslo apodává ho ženě kzakousnutí. Obřad napomáhá porodnímu procesu adodává matce sílu. Když se vyskytnou potíže, může otec požádat opomoc lámu (tibetský duchovní) aobětovat peníze nebo bílý šál kata. Popříchodu na svět zůstává dítě několik dní co nejblíže kmatce aotec se stará odomácnost (Marek, 2002, s.51).

Žena zrodu Aboridžinců rodí sama aporod není pokládán zanebezpečný. Péče vtěhotenství aběhem porodu vyplývá zjedinečnosti lidského bytí. Matka je jen nositelkou aochránkyní nenarozeného dítěte. Je příbytkem, vekterém se vyvíjí nový život. Poporodu přivine dítě ksobě alehnou si společně pod povrch země dovykopané jámy. Aboridžinské ženy své děti dlouho kojí avprvních 3 letech života jim poskytují maximální pozornost afyzický kontakt (Marek, 2002).

Významné postavení měly porodní báby uAztéků, kde je zařadili naúroveň lékařů (dokasty kněží). Babice předpovídaly hodinu porodu, prováděly porodní rituál apoprodělaném porodu masírovaly rodičce břišní krajinu (Schott, 1994, s. 111). Když se blížil porod uaztécké ženy, porodní bába nazývaná ticitl se nastěhovala dojejího domu aasistovala jí. Zajímavé byly ceremonie, kdy se zpívalo adítě se vítalo dospolečnosti. Také se vyhledával věštec, který se zabýval studiem oblohy apředpověděl dítěti budoucnost. Upřírodních národů kpřímé fyzické účasti otce uporodu většinou nedochází. Vprůběhu porodu provádí nastávající otec řadu rituálů (kuváda). Tímto obyčejem pomáhá muž tlumit bolesti své ženy apřebírá je nasebe. Děje se to zcela obvykle mezi indiánskými kmeny vpovodí Amazonky, podle nichž jsou původci každé nemoci zlí duchové vnikající dotěla (Stackeová, Böhmová, 2010).

Mayské ženy měly vezvyku před porodem iponěm absolvovat parní lázeň sléčivými bylinami. Někdy zde irodily zaasistence ranhojičky (curandera), která je masírovala apodávala posilující nápoje. Člověk, jemuž byla přestřižena pupeční šňůra vlázni, se měl vdospělosti často vracet anabízet bohyni parní lázně obětní dary. Je velmi pravděpodobné, že Aztékové prvky parní lázně převzali odMayů.

Starověk

Písemné památky omedicíně ze starého Egypta jsou skromné. Nejstarší je Kahunský papyrus ogynekologii zroku 1820 před n. l. Obsahuje recepty, předpisy týkající se těhotenství apočetí. Často se rodilo vchrámech bohyně Isis, vmalých chrámech zrození (mammisy). Během porodu žena klečela nebo seděla navyhřátých kamenech aporodní bába jí dělala masáž, aby proces probíhal smírnějšími bolestmi. Pro usnadnění průběhu se využívaly ináboženské rituály.

Vestarověké Babylonii nacházíme písemné doklady oexistenci pomoci při porodu (Chammurapiho zákoník). Soustředí se naurčité rituály apůsobivé modlitby. Velké dílo oporodech napětadvaceti deskách se našlo vNinive, avšak jen velmi málo znich bylo rozluštěno. Porodní asistentka se nazývala „znalkyní nitra“, lékař byl označován jako „znalec léčivé vody“ (Marek, 2002, s. 63). Ženám při porodu pomáhaly zkušené pomocnice, které měly kdispozici řadu božstev. Své vědomosti dále předávaly budoucím generacím. VPersii se ktišení bolestí doporučovalo pití vína vprůběhu porodního děje.

Starý zákon aTalmud přinášejí řadu postřehů obřezosti, porodních komplikacích, pohybech plodu, odvojčatech, hygienických předpisech během menstruace avšestinedělí. Vjednom zrabínských traktátů se uvádí, že ctnostné ženy nepostihl osud Evy, že tedy netrpí porodními bolestmi. Otázka délky porodu byla pro talmudské lékaře důležitá, jelikož při dlouhém porodu mohla být prací pomocníků znesvěcena sobota. Samozřejmě, že nutná pomoc byla vsobotu povolena. Zněkterých částí Starého zákona víme, že starověcí Izraelité měli vlastní instituci pomocnic, jež se staraly otěhotné ženy apomáhaly jim při porodu.

Tradiční čínská medicína má své kořeny vnábožensko-filozofické koncepci dvou praprincipů– jin (ženský princip) ajang (mužský princip) – asnimi spojené představě olidském těle. Pokud byl kporodu, který neprobíhal normálně, zavolán lékař, jeho pomoc se omezila pouze napředepsání vnitřních léků proti křečím abolestem, kusnadnění porodu, adokonce ikezlepšení polohy plodu vděloze. VČíně se běžně používanou metodou stalo polykání, inhalace nebo přikládání obkladů opia. Ženám se doporučovalo, aby se pomalu procházely pomístnosti, jakmile nastanou porodní bolesti, čímž se měl plod dostat dopolohy hlavičkou dolů. Matka má podle čínských lékařů přenechat odchod nadítěti, protože při napínání sil vdobě, kdy se dítě obrací, může způsobit nesprávnou změnu polohy plodu (Doležal, 2001, s. 42; Marek, 2002, s. 48).

Vantickém Řecku vedly porod porodní báby, které však upouštěly odmagických rituálů adůraz kladly napraktickou pomoc. Jejich existence je potvrzena už vnejstarších dobách. Byly to starší ženy, které již byly matkami aměly za seboureprodukční věk. Dělily se nanižší vrstvu (maiai), která diagnostikovala těhotenství, avyšší (jatromaiai), jež mohla používat léčiva apodávat prostředky způsobující potrat. Významnou porodní bábou vestarověkém Řecku byla Aspasia. Žila v1. st. n. l. apraxi prováděla nejen vAténách, ale ivŘímě. Popsala různé polohy plodu azkoumala, jak předcházet potratům. Kezmírnění porodních bolestí doporučila ženám speciální cvičení. Při těžkých porodech aplikovala narodidla teplé obklady, aby se zvětšila abyla pružnější. Kvypuzení placenty doporučila ženám chytit si nos, zavřít ústa avýdechem ji vytlačit ven.

Římané převzali různé léčebné obyčeje odporobených národů, především odEtrusků. Etruskové byli prvními učiteli římského národa, avšak ojejich medicíně víme jen velmi málo. Porodní báby, vŘímě nazývané meretrix, musely být ženy, které již samy rodily, ale nesměly být vplodném věku. Rozhodovaly, zda vůbec jde otěhotenství, zda se porod blíží, aasistovaly při vybavení dítěte. Lékař byl přizván pouze kobzvláště komplikovanému porodu. Vantickém Římě platilo pravidlo heac ars viros dedecent– „toto umění nepřísluší mužům“. Pro usnadnění porodu doporučuje Soranus zEfezu (98–138 n. l.) porodní židli, tj. pohodlnou židli sopěrami pro záda aruce, jejíž sedadlo má půlkruhový výřez. Obtíže při porodu odvozuje odmnoha příčin, zdůrazňuje především celkový zdravotní stav matky apřípadné abnormality pohlavních orgánů (Repková, 2006, s. 21). Vpozdní římské době porodní báby považovaly zanutné rozšiřovat děložní krček apři pevnějším stavu uměle přetrhávat plodové obaly. Jejich pomocnice měly při porodu mačkat rodičce břicho.

UGermánů byla pomoc při porodu vzájemnou věcí žen. Pomocnice stlačovaly rodičce břicho nebo ji protahovaly mezerami mezi stromy, při pomalém průběhu používaly vykuřování, léky, amulety akouzla. Porodní bába často kreslila ochranné runy. Během porodu pobývaly ženy vezvláštní místnosti, uchudých lidí to byla podzemní jáma přikrytá mrvou. Lůžko tvořila kravská nebo volská kůže pokrytá slámou avonnými bylinami.

Středověk

Vliv křesťanské ideologie zastavil dosavadní vývoj antické vědy apochopitelně imedicíny. Pro postavení ženy vespolečnosti apro posuzování porodu se křesťanským argumentem stal dědičný hřích prarodičů Adama azejména Evy. Vknize Genesis je napsáno: „Velmi rozmnožím tvé trápení ibolesti těhotenství, syny budeš rodit vutrpení, budeš dychtit posvém muži, ale on nad tebou bude vládnout“ (Bible, 2004, s. 26). Pocelý středověk pomáhaly rodičkám ženy, které samy porodily ajejichž jediným odborným vzděláním byla osobní zkušenost. Pomoc při porodu byla přenechána úplně nevzdělaným ženám, které raději používaly zaklínací formule apověrčivé prostředky, protože zapříčinu průvodních potíží většinou považovaly vliv ďábla, čarodějnic azlých kouzel. Teprve později se objevovaly ženy, které si porodnickou pomoc zvolily zasvé řemeslo, atak vznikl první typ odborné porodní pomoci (Roztočil akol., 2001, s. 10). Porod byl společností tabuizován, apéče oženu se tak dostala dolaických rukou. Přesto vznikaly v15. století různé babické řády, jejichž příslušnice skládaly zkoušku způsobilosti před lékařem. Církevní chápání světa ovšem výrazně zužovalo jejich působnost. Měly dbát namravnost, hlásit podezření nanemanželské děti apotraty. Jediným povoleným způsobem tlumení porodní bolesti bylo citování Bible, mluvení okřtu azpovědi (Eliášová, 2000). Až do18. století byl vstup mužům domístnosti, kde žena rodila adítě přicházelo nasvět, dokonce zakázán, ažena se tak musela spoléhat sama nasebe nebo napomoc okolí. Lepší byla situace naArabském poloostrově, kde porodnictví rozvíjeli Abulcasis aAvicena (Gregušová, 1992).

Renesance

Pokrok vporodnictví nebyl zajištěn bábami, stejně jako nebyl uskutečňován samotnými lékaři aranhojiči, ale byl vnášen zpřírodovědných oborů. Zásadní zvrat nastal vrenesančním období (15.–17. století), kdy se porodnictví stalo opět součástí medicíny. Porodní báby si také zvyšovaly svoji znalostní úroveň. Vtomto období se věnovala velká pozornost jejich výchově apřípravě napovolání. Vroce 1513 vyšla tiskem praktická učebnice porodnictví pod názvem Růžová zahrada pro těhotné aporodní báby, jejímž autorem je Eucharius Rösslin. Bába měla podle jeho doporučení zjistit pozici dítěte vmatčině břiše apak mu přiměřenými způsoby napomoci, „aby mohlo pohodlně vyjít“ (Gregušová akol., 1992; Schott, 1994).

Louise Bourgeois Boursierová (1563–1636), která absolvovala Paréovu školu pro porodní báby, napsala velmi dobrou knihu Různé jednání oneplodnosti, ztrátě plodu, plodnosti, porodech aženských nemocech. Dílo užitečné pro všechny osoby, věnované královně (1609, Paříž). Byla to prokazatelně první učebnice pro porodní asistentky napsaná ženou. Další autorkou byla Justine Dittrichin Siegemundinová (1650–1705), která vroce 1690 vydala nazákladě svých pečlivých poznámek knihu Velmi potřebné poučení otěžkých anepravidelných porodech, kde je vyjádřen její názor nababické povolání veršem: „SBoží pomocí apožehnáním pohybovat šikovnou rukou, natom je založena veškerá moje činnost“ (Doležal, 2001, s. 46).

Novověk

1.2Organizace asystém prenatální péče naSlovensku

Cíle programů prenatálních kurzů

Širší cíle předporodní přípravy

Obsah prenatálních kurzů

■správné zdravotní návyky