Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Martin Gabriel

Box
manuál pro začínající boxery

Autorka kapitoly Kompenzační cvičení Eva Nechlebová
Recenze Mgr. Marek Šimák

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 220 386 401, fax: +420 220 386 400
jako svou 6313. publikaci

Fotografie Petr Barták, Martin Gabriel, Martina Nechlebová
Odpovědná redaktorka Ivana Kočí
Jazyková úprava Eliška Tersago
Grafická úprava a sazba Jakub Náprstek
Formát ePub Štěpán Böhm
Počet stran 128
První vydání, Praha 2016
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2016

ISBN 978-80-271-9353-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-9352-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-0030-9 (print)

„Nezasvěceným se může zdát,
že box není nic než výměnou ran.
Pro znalce nebo pro ty,
jež mají dostatek intelektu k pochopení,
je to však opravdové umění
a manifestace těch nejvzácnějších
a nejušlechtilejších kvalit v člověku.“

Theodor Vienne

Poděkování

Poděkování patří všem odvážným borcům a borkyním, kteří týden co týden vstupují do prostoru ohraničeného šestnácti provazy, aby v potu – a někdy i krvi – dokázali odolávat pěstím soupeře. Je to fyzicky nejnáročnější sport. Pochopitelně se skláním i před všemi trenéry, kteří svoji práci vykonávají zdarma, případně za mrzký peníz, a přesto svůj čas obětují náročnému tréninku svých svěřenců. Dámy a pánové, máte můj obdiv a úctu!

Víte, co mám na boxu a bojových sportech rád? Ačkoli v ringu kolikrát teče krev a často dochází i ke zraněním, po závěrečném gongu si borci podají ruce, obejmou se a jdou spolu v klidu „za holkama“ (chtěl jsem napsat „na pivo“, ale to by jaksi nebylo dost sportovní). Stres a agresivita jsou pryč, bojovnost zůstává.

Jmenovitě bych rád poděkoval Petru Kimlovi, který mě poprvé přivedl na trénink boxu; svému prvnímu trenérovi Rostislavu Osičkovi, který hraje vždy fair play, Jiřímu Bobuskému a Vratislavu Lehečkovi, kteří mi dali důvěru a příležitost začít pracovat jako trenér. Rovněž děkuji i Mgr. Marku Šimákovi, kterému patří můj dík hlavně za cenné rady v oblasti trenérství (skvěle ovládá techniku a má dar učit), a Mgr. Svatopluku Žáčkovi za rychlé konzultace. Za skvělé sparingy oceňuji Petra Stejspala, vynikajícího boxera a Filipa Miňovského za inovátorství v oblasti boxu.

Děkuji také vysokoškolské pedagožce doc. PhDr. Markétě Šauerové, Ph.D., za konzultace v kapitole Psychologická příprava, JUDr. Michalu Frabšovi za pedagogické vedení. A pochopitelně spoluautorce této knihy Mgr. Evě Nechlebové, Ph.D., za kapitolu Kompenzační cvičení.

Jelikož by tato kniha nemohla vzniknout bez demonstrátorů techniky, děkuji jim všem za to, že postáli před objektivem foťáku. Jmenovitě pak Martině Schmoranzové, Evě Kaiserové, Barboře Přibylové, Zdeňku Chládkovi, Jindřichu Michálkovi, Jaroslavu Bečkovi, Danielu Řehákovi, Pavlu Pleskankovi, Maxi Frajerovi, Emilu Kocveldovi, Františkovi Kovářovi a nejmladšímu Alexovi Reparyukovi.

Velké díky patří i těm, jež mě během mých studií podporovali, inspirovali, motivovali a byli mi oporou; obzvláště pak děkuji PhDr. Libuši Teprtové a MgA. Ondřeji Borovcovi.

Úvod

Vážená laická i odborná veřejnosti, dostává se vám do rukou kniha, jejímž prostřednictvím se seznámíte se základními informacemi o jednom z nejstarších sportů – boxu – a díky níž se dozvíte něco málo o historii a charakteristice tohoto sportu. V publikaci popisujeme techniku a konkrétní tréninkové jednotky; velká část knížky se věnuje metodice úderů, nácvikům boje a psychologické přípravě. Mimo jiné i poskytuje návod, jak by se měl (anebo spíše mohl) boxer stravovat, co by měl pít a jak lze kompenzovat jednostranné zatížení při tréninku. Text je doplněn krátkými příběhy, zkušenostmi našich předních amatérských a profesionálních boxerů a trenérů. Všechny kapitoly doplňují názorné fotografie.

Publikace, kterou nyní držíte v rukou, vám za pomoci dostupné odborné literatury, praktických a teoretických znalostí autorů nabízí moderní pohled na současný box. Záměrně se v ní nevěnujeme tréninku pokročilých boxerů – závodníků. Převážná část knihy je tak orientována na popis úderů a především na jejich nácvik. Informace jsou řazeny přehledně a chronologicky, tak aby i začínající boxer nebo pouhý zájemce o box nalezl v knize vše potřebné.

Jedna z kapitol knihy je věnována kompenzačním cvičením a napsala ji zkušená vysokoškolská pedagožka a praktička Mgr. Eva Nechlebová, Ph.D. Tato cvičení by žádný boxer neměl podceňovat – pomáhají předcházet úrazům, svalovým dysbalancím a vážným zdravotním problémům, které mohou nastat z jednostranného zatěžování svalových partií, nesprávného držení těla a špatné lokomoce.

Kniha se může stát vhodným pomocníkem nejen pro začínající boxery, ale i pro zkušené a jejich trenéry. Každý z trenérů a vrcholových sportovců si občas potřebuje zopakovat základy, takzvaně se srovnat. Během uplynulých téměř sedmadvaceti let vyšla v České republice na toto téma pouze jediná publikace, jejímž autorem je Filip Miňovský. Proto doufáme, že se tato knížka stane potřebným vyplnění této mezery.

Něco málo khistorii boxu

Box patří knejstarším sportům vůbec, což málokdo ví. Vůbec první, apo dlouhou dobu vůbec nejmocnější, zbraní člověka byla pěst. První organizované boxerské utkání bylo zařazeno na I. olympijských hrách vroce 776 před n. l. Ovšem na prvních šampionátech se box objevil již daleko dříve. Prvním pěstním šampionem se stal Onomastos ze Smyrna vroce 688 před n. l. Ten byl později pověřen, aby sestavil jakási první pravidla pro olympijské zápolení vpěstním boji nazývané pygmé, kdy poražený mnohdy zaplatil svou prohru životem. Nejslavnější postavu olympijských pěstních zápasů však představuje Theagen zThaosu, několikanásobný olympijský vítěz, hájící čest své obce asvůj život pěstmi ovázanými řemínky zvolského řemení pobitého ocelí. Súpadkem Říše římské však zájem opěstní zápas klesal aposléze jej předváděli jen otroci.

Antika, R. Osička, olej na plátně

Novodobé dějiny moderního boxu se začínají psát až vroce 1719 vAnglii, odkud se pak dále rozšířil do Ameriky adalších evropských zemí. Snápadem šermovat beze zbraně, pouze za použití paží, respektive pěstí, přišel Angličan James Figgi. Ten také založil první školu boxu ašermu asestavil iprvní pravidla ametodiku boxu. Následoval ho Jack Broughton. Tento muž je ve většině literatury zmiňován jako otec boxu. J. Broughton mimo jiné vynalezl vroce 1743 iboxerské rukavice adal boxu ohraničený prostor pro zápasy. Dnes se tento prostor nazývá ring. (Boxerské rukavice však byly poprvé při zápase použity až vroce 1818.)

Zájem obox se vAnglii velmi rychle šířil. Bojovalo se do rozhodnutí – bez časového limitu adaného počtu kol. Střetnutí se přerušovalo po pádu soupeře anástupem soupeře kpokračování vboji se zahajovalo další kolo. Moderní éra boxu pak začíná vroce 1866 vydáním nových pravidel markýzem zQueensberry. Nová pravidla nařizovala používání rukavic, stanovila dobu trvání jednoho kola na tři minuty aminutovou přestávku mezi koly. Bojovalo se však stále do rozhodnutí, ato ive vícehodinových utkáních. Nejdelší boj vhistorii trval 106 kol. Zdnešního pohledu se to zdá být až neuvěřitelné ve srovnání sesoučasným profesionálním zápasem otřinácti kolech, kdy je boxer vzávěru utkání na samém pokraji fyzických apsychických sil.

Boxerská utkání na přelomu 19. a20. století zdaleka nevypadala jako ta dnešní. Šampióni si obvykle určovali pravidla boje sami. Jak popisují autoři vknize Box (Král; Král, 1985), rozhodovala spíše fyzická zdatnost. Počet kol vpočátcích naší historie nebyl vymezen. Zvítězil ten, kdo zůstal na nohou. Boxovalo se vtvrdých bandážích aváha rukavic nehrála žádnou roli.

Vroce 1911 byla vPaříži založena Mezinárodní komise boxu IBA, jež začala řídit profesionální boxerská utkání. Odevět let později (vroce 1920) vznikla AIB (Association Internationale de Boxe) avroce 1926 byla vLondýně založena AIBA (Association Internationale de Boxe Amateur).

Za zakladatele boxu unás je považován sportovní nadšenec avzpěrač Fridolín Hoyer. Ten si vroce 1896 otevřel vlastní tělocvičnu, vníž trénoval sportovce různých odvětví. Navazoval kontakty spředstaviteli mezinárodních boxerských hnutí aorganizací. Hoyera pak následovaly iostatní sportovní kluby. Například vPodolí učil box Bleak Waldemar Sand. Dalším učitelem byl slavný propagátor asportovní činovník Josef Rössler. Hoyer otevřel vroce 1908 první velký sál na Karlově náměstí, ve stejném roce se pak konalo vPraze první boxerské vystoupení, ato na zahradních slavnostech sportovních klubů. Toto utkání však mělo spíše exhibiční charakter. Kopravdovému boji došlo až odva roky později – vroce 1910. Byl to právě Fridolín Hoyer, který se utkal sWaldemarem Sandem. Hoyer vtomto vyrovnaném zápase prohrál na body. Další zápasy se od roku 1912 pořádaly pod hlavičkou klubu ČAK Královské Vinohrady. Tento klub soustřeďoval nejlepší boxery předválečné éry (F.Růžičku, Vondryse, Herziga). Box se postupně začal rozšiřovat imimo hlavní město. VKladně si otevřel školu Čechoameričan Joe Jahleka. Vroce 1921 byla založena Československá unie boxerů profesionálů. První pravidla vypracovali V.Pondělíček, J. Hoyer, F. Malinský aE. Hervert. Pod touto hlavičkou boxovali amatéři iprofesionálové až do roku 1926, kdy vznikla Československá unie boxerů amatérů (ČSUBA).

Interliga BBC, R. Osička, olej na plátně

Meziválečný box dosáhl takového rozmachu, že bylo nutné založit organizaci, která by unás organizovala box azároveň by sjednotila amatérský box. Roku 1926 byla založena vkavárně Union vPraze Československá unie boxerů-amatérů; první mistrovství republiky proběhlo téhož roku vPraze na Invalidovně. Vítězi vosmi váhových kategoriích byli Pokorný, Hertl, Hloušek, Puskajler, Tvrdek, Heřmánek aHampacher. Zmínku si rozhodně zaslouží první mezinárodní utkání vboxu, které se konalo 20. listopadu 1926 vBudapešti. Boxovalo se všesti váhových kategoriích. Špičkový maďarský tým nás porazil 8:4. VČeskoslovensku meziválečného období se našlo několik významných boxerů, které se sluší jmenovat. Velký obdiv patří Dykastovi, Nekolnému, Hampacherovi, Novotnému, Frolíkovi, ale imnoha dalším.

Léta 1939 až 1945 boxu nepřála. Během druhé světové války se mezistátní soutěže nekonaly, utkání probíhala pouze mezi kluby. První poválečné mistrovství se konalo až na podzim roku 1948 vBratislavě.

Po únoru 1948 však byla Unie boxerů profesionálů zrušena abox byl zařazen pod ÚV ČSTV. Provozoval se pod hlavičkou Československé lidové armády adalších bezpečnostních složek apod tělovýchovnými jednotami (jako například Dukla Kroměříž, OP Prostějov, RH Ústí nad Labem, SKP Ústí nad Labem, Dukla Olomouc, BC Smíchov nebo Rudá hvězda).

Prvním velkým úspěchem československého poválečného boxu bylo vítězství Júliuse Tormy na XIV. letních olympijských hrách vLondýně vroce 1948. Byl to doslova triumf, když ve finále nad Američanem Herringem zvítězil. Ačkoli jeho výška byla průměrná, uměl si poradit isčahouny. Aprimitivním ranařům, kterým to mezi provazy moc nemyslelo, snadno unikal do stran nebo duckingem azáklony.

Následovali Ján Zachara, kterému se povedlo zvítězit na olympiádě vHelsinkách vroce 1952, či Bohumil Němeček na olympiádě vŘímě vroce 1960. Posledním československým boxerem, který vystoupil na olympijský stupínek, byl Slovák Ján Franek, ato vMoskvě vroce 1980, kde skončil jako třetí. Výčet olympijských medailistů tím končí, ale úspěchy zaznamenal československý box ina mistrovstvích Evropy adalších mezinárodních kláních. Ostatně tyto jsou velice zdařile popsány (isosobními příběhy) vknize Zlaté rukavice autorů Františka Černého, Oldřicha Hájka aJaroslava Kaláta, vydané vPraze vroce 1999, zníž jsme také čerpali některá fakta pro tuto publikaci.

Mgr. Marek Šimák, trenér

*1973, Praha

Předseda trenérské rady ačlen VV ČBA, bývalý reprezentant areprezentační trenér, předseda SK Boxing Praha, sportovní komentátor amoderátor,
externí pedagog FTVS UK.

Amerika 19. st., R. Osička, olej na plátně