Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Oldřiška Ciprová

Dračí úlet
vtipně svižná storka

Ilustrace Lenka Němcová

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 6259. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Návrh obálky Šimon Jimel
Grafická úprava a sazba Šimon Jimel
První vydání, Praha 2016
Vytiskly tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2016

ISBN 978-80-271-9278-6 (ePub)
ISBN 978-80-271-9277-9 (pdf)
ISBN 978-80-271-0161-0 (print)

Middletown na západě Jinotaje není úplně velké království. Spíš je docela titěrné apro svou bezvýznamost nebylo nikdy zanesené do jinotajských map. Král Filomen se kvůli tomu něco navztekal, naplakal anapodplácel, ale platné mu to nebylo nic. Middletown se prostě do map nikdy nedostal. Trochu to poškozovalo tamní cestovní ruch, ale to bylo to nejmenší, co krále Filomena trápilo.

Měl totiž manželku akní ještě dvě dospívající dcery. Občas si myslel, že tu ženskou převahu nezvládne, azačal propadat hysterii. Jinak byl ale král Filomen mezi králi trochu raritou svou slušností. Korupci podléhal jen zřídka,jen když se prostě nedalo říct ne na výši nabízené částky.

Královna Eda manžela milovala. Aoba svorně milovali své dvě dcery. Jejich dcery zase milovaly je. Zkrátka adobře to tam bylo tak, jak to má vnormální rodině vypadat. Celou tuhle idylku umocňoval fakt, že ani jedna zkrálovských dcer nebyla ošklivá, zlá ani mírně přihlouplá. Dellorey aSolorees byly krásné, hodné ainteligentní. Povahově se sobě velmi podobaly. Snad jen starší Dellorey byla oněco sebevědomější. Ale ojaký kus svou sestru sebedůvěrou převyšovala, otakový kus se zdála Solorees krásnější.

Aprávě pro sebevědomou Dell král Filomen sehnal báječného ženicha. Princ Coren byl pověstný svou houževnatostí aFilomen očekával, že nový zeťák docílí toho, aby se Middletown konečně objevil na mapách.

„Už zítra přijede Coren na námluvy aty se tváříš, jako by se tě to ani netýkalo, Dellorey,“ vyčítala své sestře Solorees auprostřed krásného čela se jí udělala starostlivá vráska.

„Jsi ještě malá anic nechápeš,“ zlobila se Dell. „Nechci se vdávat. Auž vůbec ne, když svého nastávajícího ani neznám avžádném případě jej nemiluji.“

„Jak můžeš někoho, kdo vypadá jako princ Coren, nemilovat? Jsi nemocná nebo slepá!“ rozčilovala se mladší princezna.

„Tak si ho vezmi sama, ty chytrá!“

„Chm, schutí bych se provdala za Corena. Jenže on chce tvou ruku, ane mou. Jsi krásnější amáš daleko větší věno. Anavíc já mám ještě na vdávání rok času,“ posmutněla Sol.

„Máš pravdu, že jsem krásnější,“ fandila si Dellorey. „Ale věno by se snad usmlouvat dalo. Anavíc je jedno, jestli ti je sedmnáct nebo osmnáct, záleží na tom, aby sis vzala někoho, koho miluješ, asamozřejmě si musíš myslet, že on miluje tebe.“

„Co záleží na tom, jestli někoho miluješ, když ten někdo vypadá jako použité koště ave společnosti se sním absolutně nemůžeš ukázat!?“ uchichtla se Sol, která velmi ráda hrála na tuhle strunu, protože tím sestru pokaždé nádherně vytočila.

„Neber si Wogarda do úst!“

„Aty si všechno neber tak osobně. Jak můžeš vědět, že jsem mluvila onašem dvorním šaškovi?“ dělala Solorees nechápavou.

„Není to šašek, ale mocný čaroděj, abys věděla!“ bránila Wogarda Dell.

„Vtom případě to dobře maskuje. Jsi zaslepená nevím čím, ale zWogarda bude vždycky jen použité koště srolničkami,“ posmívala se Solorees sestře, protože dobře věděla oslabosti, kterou Dell pro Wogarda má.

„Nepodceňuj ho. Netušíš, jaké schopnosti má!“ Dell začal přeskakovat hlas do nepříjemného jekotu.

„Já ho nepodceňuji, jen vidím svět kapku realističtěji než ty.“

„Ty…!“

Zhádky je vyrušilo zaklepání na dveře.

„Jak to, že mé malé dámy ještě nespí?“ otázal se král naoko nazlobeně avešel do komnaty.

„Vedeme důležitou diskusi, tatínku,“ pravila Solorees azamrkala dlouhými řasami.

„Rokujete onápadníkovi Dellinky?“ usmál se otec. „Jak se těšíš, má milá? Už zítra přijede krásný princ Coren abude se konat zásnubní hostina. Toho jídla, co tam bude…“ upustil na chvíli Filomen od tématu apohladil se po vypaseném bříšku.

„Myslím, že je pravý čas něco ti říct, tati. Ale bylo by vhodné, kdyby přišla imaminka,“ uhladila si Dell šaty azatvářila se důležitě.

„Dobrá, dobrá. Hned ji půjdu zavolat,“ odpověděl král trochu nakvašeně, protože tušil problémy.

Královnu našel vkrálovské spižírně, vyjídala rozinky ze zásnubního dortu.

„Má milá, ten dort byl skoro stejně drahý jako svatební šaty. Myslíš, že je ekonomické zněj dloubat rozinky?“ zeptal se král své milované unaveně.

Eda napřed přežvýkala sousto, které předtím rychle hodila do pusy, apolkla.

„Ekonomické to jistě není, můj drahý, ale většina lidí stejně rozinky nejí, dělám vlastně svatebčanům dobrou službu.“

„Vtom máš jistě pravdu, miláčku,“ povzdechl si Filomen nad manželčinou logikou. „Ale nebylo by lepší, kdybys rozinky zdortu pouze vybírala? Když do něj boříš celé ruce, trochu ho tím ničíš. Nechci ti do toho mluvit, ale zvaž to, prosím,“ namítl král ironicky azachmuřeně pozoroval rozborcený zlatý hřeb zásnub své starší dcery.

„Ano, poslední rozinku akončím, cukroušku. Slibuji,“ odpověděla mazlivě královna Eda, prostá jakékoli empatie.

„Dobrá. Mimochodem, přišel jsem ti říct, že Dellinka nám chce něco říct. Podle jejího tónu to vypadalo, že má na srdci něco závažného.“

„Proboha. Ato mi říkáš až teď?“ Královna si utřela spěšně ruce do svých nejlepších šatů avyběhla za králem ze spíže.

Byla ještě celá udýchaná, když dorazila spolu se svým manželem do pokoje královských dcer. „Co se děje, Dellinko? Tatínek mi řekl, že se stalo něco hrozného.“

Dell se nadechovala, že začne celou situaci kulantně aobšírně vysvětlovat, jenže sestra byla rychlejší.

„Co by se stalo, nechce se vdávat!“ odfrkla Sol, která nemohla Dellorey pochopit.

„Ty mlč, Soluško. Nech Dellinku, ať nám sama poví, co má na srdíčku,“ přerušil Solorees král.

„Sol má pravdu,“ vzdala to Dell apovzdechla. „Chci vám říci, že si nevezmu nafoukance, toužícího po penězích – ato Coren určitě je.“

„Zlatíčko, uklidni se. Musíš se uklidnit. Hned!“ vyjekla nervózní královna. Představa, že si Dellorey postaví hlavu, byla opravdu strašlivá, akrálovna měla blízko kmdlobám. „Vždyt‘ ani prince neznáš. Viděla jsi pouze jeho obraz, aten nám napověděl pouze tolik, že krásnějšího chlapce bys pohledala,“ snažila se královna zachránit vzniklou situaci.

„Krásnějšího možná. Ale já si ho nemůžu vzít!“ křičela Dellorey.

„Aproč by sis ho asi nemohla vzít, Delli?“ řekl král nechápavě. Slova přitom cedil mezi zuby, jak se snažil potlačit podráždění. Věděl však, že ijeho trpělivost má svou mez. Sevřel ruce vpěst ačekal na odpověď.

„Wogard,“ vyhrkla Dell.