Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Milan Hybner, Tomáš Taran, Tomáš Zonyga

Parkour a freerunning

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel. +420 234 264 401, fax +420 234 264 400
jako svou 6589. publikaci

Ilustrace Petr Kočica
Fotografie Jiří Šamlot
Fotografie na obálce Ondřej Garfunkel
Odpovědná redaktorka Ivana Kočí
Jazyková úprava Irena Petra Nováková
Grafická úprava a sazba Jakub Náprstek
Formát ePub Štěpán Böhm
Počet stran 128
První vydání, Praha 2017
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

Kniha vyšla ve spolupráci s Českou obcí sokolskou

© Grada Publishing, a.s., 2017

ISBN 978-80-271-9782-8 (ePub)
ISBN 978-80-271-9781-1 (pdf)
ISBN 978-80-271-0241-9 (print)

Co je to parkour, jeho historie a filozofie

Parkour je sportovní disciplína, jež usiluje o optimální poměr rychlosti, bezpečnosti a energetické úspornosti při pohybu člověka (tzv. traceura) z jednoho místa na druhé v členitém prostředí.

Využívá běhu, lezení, skoků a přeskoků a může zahrnovat i další pohyby, které splňují výše uvedená kritéria. Jeho nedílnou součástí je stále se vyvíjející filozofie a systém tréninku, který zajišťuje dlouhodobý tělesný i duševní rozvoj traceurů.

Určitou definici podává také např. americká parkourová asociace:

•parkour je disciplína trénující překonávání jakýchkoli překážek na cestě přizpůsobením pohybu prostředí;

•parkour vyžaduje konzistentní disciplinovaný trénink s důrazem na funkční sílu, rovnováhu, tvořivost, kontrolu a přesnost pohybu a prostorovou orientaci;

•pohyby v parkouru typicky zahrnují běh, skoky, přeskoky, šplhání, balancování a pohyb po čtyřech, často jsou součástí pohyby z jiných sportů, ale akrobacie nebo tricking sami o sobě nejsou parkour;

•trénink parkouru se zaměřuje na bezpečnost, dlouhověkost, zodpovědnost a osobní rozvoj;

•parkour zavrhuje zbrklé chování, předvádění se a nebezpečné kaskadérské kousky;

•hodnoty traceura zahrnují komunitu a spolupráci, skromnost, sdílení znalostí a důležitost hraní si v životě člověka;

•traceuři projevují úctu všem lidem a místům.

Základním filozofickým kamenem této disciplíny je tzv. přirozená metoda Georgese Héberta (1875–1957). Jedním z principů stanovených Hébertem je celostní pojetí tréninku jako kombinace fyzické kondice, energie (virility) a morálky (ovládání emocí prospěšným způsobem). K tréninku tzv. virility Hébert (Wikipedia, 2013) uvádí: „Co se týče rozvoje virility, tato je získána vykonáváním určitých náročných či nebezpečných cvičení vyžadujících rozvoj těchto různých vlastností, např. ovládáním strachu z pádu, ze skoku, z riskování, vrhání se někam, chůze po nestabilních površích apod.“

Toto pojetí tréninku je podobné myšlence kalokagathie starověkého Řecka, tedy harmonického rozvoje tělesné a duševní stránky člověka.

David Belle (viz dále) také zmiňuje ovlivnění filozofií asijských bojových umění, konkrétně Jeet Kune Do, které vytvořil Bruce Lee, vlastním jménem , 1940–1973, (Wilkinson, 2007). Dan Edwardes z Parkour Generations (viz níže) ve svém článku The Tao of Parkour (Edwardes, 2011, zvýraznění doplněno) k tomu vysvětluje: „Jeet Kune Do je jednoduše pojem funkčnosti. Je to odstranění všeho, co neslouží našemu účelu. V případě Bruce Leeho to bylo stát se nejlepším a nejcelistvějším zápasníkem, jakým mohl být.“

Filozofií parkouru by tedy mělo být stát se co nejlepším a nejvšestrannějším traceurem, tedy někým, schopným se rychle, bezpečně a úsporně pohybovat v jakémkoli prostředí.

Součástí smýšlení traceura je také jakýsi kodex chování během tréninků:

•chovám se zodpovědně k prostředí, ve kterém trénuji;

•chovám se zodpovědně ke svému zdraví;

•vše, co dělám, dělám jen z vlastního rozhodnutí, ne pod tlakem okolností nebo ostatních lidí;

•respektuji ostatní traceury a nechávám je rozhodovat ohledně jejich tréninku;

•pomáhám méně zkušeným traceurům.

Za jednoho z duchovních otců parkouru je považován David Belle (*1973). Jeho otec Raymond Bell, člen elitní skupiny vojenských hasičů, přímo odkazuje na Hébertovo učení a označuje ho jako le parcours. Raymond předává svoje učení synovi, který ho rozšiřuje dál mezi svými kamarády. Někteří z těchto Davidových přátel později utvoří skupinu Yamakasi, která se proslaví v roce 2001 díky stejnojmennému filmu.

Další zakladatel, Sébastien Foucan (*1974), přestože razí název freerunning, se hlásí také k filozofickým základům parkouru. Ačkoliv se Belle i Foucan shodují v tom, že parkour a freerunning jsou jen dva názvy jednoho učení, Foucan zdůrazňuje sebevyjádření prostřednictvím rozdílných druhů pohybu, zatímco Belle zdůrazňuje rychlost a účelnost pohybu. Proto je někdy rozlišován pohyb s větším obsahem gymnastických prvků jako freerunning a pohyb sloužící pouze k překonání překážek jako „čistý parkour“.

Podoba, v jaké je parkour prezentovaný na veřejnosti a ve videích na internetu, je většinou tzv. flow, neboli plynule na sebe navazující dovednosti. Flow je tedy překonání nějaké trasy s překážkami nebo předvedení sestavy určitých akrobatických prvků, případně obojího. Prvky jsou nacvičovány převážně izolovaně nebo v kombinacích dvou až tří prvků, podobně jako v gymnastice.

V této knize se seznámíme se základními parkourovými a freerunningovými prvky, jejich nácvikem a bezpečným provedením.

RAIL BALANCE je prvek, který slouží k testování i k tréninku rovnováhy. Na nízkém zábradlí, za sucha a v pevné obuvi je možné ho trénovat bez předchozích zkušeností. Rovnováhu získanou při tréninku tohoto prvku lze považovat za základ pro pokročilejší prvky.

CAT WALK slouží především k přípravě pohybového aparátu na pohyb po čtyřech a je tedy dobré ho kvalitně zvládnout před nácvikem dalších prvků.

Kvalitní zvládnutí DROPU a ROLLU neboli seskoku z výšky a kotoulu je také předpokladem pro provádění všech dalších prvků.

Poslední základní parkourovou dovedností je PRECISION JUMP (skok přesný), který učí kontrole odrazu z nohou a bezpečnému doskoku na úzkou plochu. Pro jeho univerzalitu a tréninkový efekt na sílu nohou ho doporučujeme často zařazovat a dbát na jeho kvalitní provedení.

CAT LEAP, TIC TAC a WALL CLIMB jsou dovednosti potřebné k překonávání zdí a podobně jako předchozí techniky značně rozšiřují možnosti pohybu traceura. CAT LEAP také napomáhá získání potřebné síly paží a při něm prováděný shyb má vzhledem k ostatním prvkům i svalově kompenzační účinek.

Přeskoky (TURN, LAZY, KONG a REVERSE VAULT) umožňují snadné překonávání překážek ve výšce mezi koleny a hrudníkem, tedy většinu toho, co stojí traceurovi v cestě městem.

UNDERBAR a LACHÉ jsou dovednosti využívající tyče a kromě tréninku síly paží (a úchopu rukou) tak opět rozšiřují schopnosti traceura pohybovat se v různorodém prostředí.

PALM SPIN je prvek, který učí dynamické rovnováze na jedné paži a zároveň se díky rychlosti, se kterou se otáčí tělo, řadí mezi efektní prvky.

B-KICK je základním trickingovým prvkem a předpokladem pro nácvik složitějších akrobatických skoků.

SIDE FLIP a WALL FLIP jsou pokročilejší prvky přejaté z gymnastiky. Spadají do kategorie salt a vyžadují tedy dostatečnou výšku skoku a schopnost dát tělu rotaci.

Bezpečnost

Parkour se zrodil vměstském prostředí. Vsoučasnosti ale často probíhají tréninky ivtělocvičnách, kde jsou za účelem nácviku akrobatických dovedností využívány především pasivní prvky bezpečnosti (žíněnky, molitanové jámy). Tréninku vtělocvičně nebo vjiných vnitřních prostorách je dávána přednost většinou tehdy, když venkovní podmínky (led či voda na překážkách) neumožňují bezpečný trénink.

Ojediněle vznikají také parkourová hřiště či tzv. parky, tedy budovy či konstrukce postavené za účelem tréninku parkouru.

Podle statistik patří parkour mezi bezpečné sporty. Sprůměrnými dvěma zraněními na 1000 hodin tréninku se řadí zpohledu bezpečnosti mezi sporty, jako jsou chůze či jízda na rotopedu (Travisano, 2014; Kelley, 2010). Je to nekontaktní sport anevyužívá žádné náčiní, které by člověka dostalo do nebezpečných rychlostí, jako např. cyklistika, skateboarding či lyžování.

Přibližně tři čtvrtiny všech zranění vparkouru jsou způsobeny úrazem apouze jedna čtvrtina přetížením. Podle některých statistik jsou nejčastější zranění kotníku achodidla, která dohromady tvoří přibližně 40 % všech zranění. Kolena jsou na druhém místě s20 % (Musholt, 2012). Při dodržení tréninkových zásad je parkour bezpečný sport. Jako příklad uveďme čtyřicetiletého Davida Bellea, jednoho ze zakladatelů parkouru. Ten uvedl, že za více než dvacet let trénování neměl nikdy problémy skoleny.

Níže uvedených šest faktorů snižuje riziko zranění. První tři se vztahují hlavně na prevenci akutních traumatických zranění, další tři se vztahují také na prevenci kumulativních traumat, tedy zranění zpřetěžování.