Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Viktor E. Frankl

O SMYSLU ŽIVOTA
V každé krizi se skrývá příležitost

Přeloženo z německého originálu knihy Viktora E. Frankla Über den Sinn des Lebens, vydaného nakladatelstvím Beltz Verlag, Weinheim, Německo, 2019.
© 2019 Beltz Verlag in the publishing group Beltz – Weinheim Basel
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 8353. publikaci

Překlad Mgr. Gabriela Thöndlová
Odpovědná redaktorka Lenka Zajíčková
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner
Formát ePub Štěpán Böhm
Počet stran 120
První vydání, Praha 2022
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2022

ISBN 978-80-271-4687-1 (ePub)
ISBN 978-80-271-4686-4 (pdf)
ISBN 978-80-271-3357-4 (print)

Poděkování

Osoby, které se podílely na vydání této knihy, vřele děkují prof. Dr. Franzi Vesely, vedoucímu archivu Viktora Frankla, za ochotu při spolupráci na úpravě Franklových textů a za jeho doslov. Srdečný dík patří také prof. Dr. Joachimu Bauerovi za předmluvu.

O Viktoru E. Franklovi

Viktor E. Frankl byl profesorem neurologie a psychiatrie na vídeňské univerzitě a 25 let působil jako přednosta vídeňské neurologické polikliniky. Logoterapie/existenciální analýza, kterou založil, se označuje také jako „třetí vídeňská škola psychoterapie“. Působil jako hostující profesor na Harvardově univerzitě a na univerzitách ve Stanfordu, Dallasu a Pittsburghu a také jako profesor logoterapie na Mezinárodní univerzitě v San Diegu v Kalifornii.

Viktor Frankl se narodil roku 1905 ve Vídni. Na vídeňské univerzitě získal doktorát z medicíny a později i z filozofie. Během druhé světové války strávil tři roky v Osvětimi, Dachau a dalších koncentračních táborech. Po čtyři desetiletí cestoval po celém světě a prezentoval nespočet přednášek. Obdržel celkem 29 čestných doktorátů na univerzitách v Evropě, Severní a Jižní Americe, Asii a Africe. Bylo mu uděleno mnoho vyznamenání, mimo jiné cena Oskara Pfistera od Americké psychiatrické asociace a rovněž získal čestné členství v Rakouské akademii věd. Franklových 39 knih bylo doposud vydáno v 50 jazycích. Anglické vydání knihy … a přesto říci životu ano dosáhlo nákladu v řádu milionů a bylo zařazeno na seznam deseti nejvlivnějších knih v Americe. Viktor Frankl zemřel roku 1997 ve Vídni.

Předmluva
Joachima Bauera

Tato kniha obsahuje přepis tří přednášek Viktora Frankla zroku1946, které mají obrovskou sílu ajsou překvapivě aktuální. Vkomprimované podobě shrnují celé myšlení tohoto velkého lékaře apsychoterapeuta, jež vnásledujících desetiletích rozpracoval včetných článcích aknihách. Hloubka, sníž Viktor Frankl vtěchto třech textech objasňuje conditio humana, je nesmírná. Nakladatelství Beltz proto zaslouží zvlášť vysoké ocenění za to, že vydáním této knihy zpřístupnilo myšlenky Viktora Frankla současnému publiku, azejména mladším čtenářům.

Viktor Frankl byl– přestože by takové označení vzhledem ke své zdrženlivé, skromné povaze odmítl– velikán. Vmých očích stojí stejně vysoko jako Hippokrates, zakladatel lékařské vědy vklasickém Řecku, aalsaský lékař Albert Schweitzer, který byl roku 1954 vyznamenán Novelovou cenou za mír. Stejně jako Schweitzer, iViktor Frankl se– snadhledem dalece přesahujícím rámec lékařství– zabýval antropologickými otázkami týkajícími se základů lidství. Vpřednáškách publikovaných vtéto knize mě obzvlášť zaujaly tři aspekty, na které se chci podrobněji zaměřit.

„Jáství“ jako jádro člověka

Když Viktor Frankl prezentoval přednášky obsažené vtéto knize, bylo mu 41 let, byl to tedy muž vnejlepších letech. Ale měl za sebou již zkušenosti, které patří ktomu nejhoršímu, co se může člověku stát. Frankl patřil kmilionům lidí, kteří byli postiženi hrůznými zločiny nacismu. Zároveň byl ale také jedním zmála, kdo přežili věznění vkoncentračním táboře (vjeho případě dokonce vněkolika táborech). Toto období mu dalo zkušenost, díky které mohl osobně poznat, co tvoří jádro člověka, kterému bylo všechno odebráno: setkání svlastním jástvím. Dnešní doba se vyznačuje tím, že mnozí lidé nemají kvůli uspěchanému životnímu stylu příležitost setkat se se svým jástvím, nebo se tomuto setkání aktivně vyhýbají tím, že se stále něčím rozptylují. Proč? Protože setkání svlastním jástvím by bylo spojené snepříjemnými pocity, nebo by bylo dokonce nesnesitelné.

Být vězněm vkoncentračním táboře je výjimečná zkušenost, kterou nelze sničím srovnávat. Viktor Frankl by to však, jak nám objasňuje, uznal jen částečně: Itakzvaný normální život připravuje situace, které člověku– podobně jako vězni– najednou vezmou mnohé ztoho (nebo dokonce všechno), co mu do té doby umožňovalo vyhýbat se setkání svlastním jástvím. Takové situace mohou potkat každého: Jen vNěmecku onemocní ročně 480000 lidí rakovinou. Nejrůznější rány osudu, ztráty, nehody nebo nemoci mohou nenadále zasáhnout člověku do života aomezit ho vjeho možnostech, vněkterých případech mohou být tato omezení naprosto zásadní. Co potom?

Texty Viktora Frankla jsou povzbuzením, aby se člověk nesetkal svlastním jástvím až tehdy, když bylo ranou osudu všechno nepodstatné „roztaveno“, když „peníze, moc, sláva… se staly nejistými“ nebo se ztratily (vcitátech se odkazuji na Franklova slova). Naše jáství stojí za to, abychom se mu začali věnovat dříve než vokamžiku, kdy nám život nedává jinou volbu. Nedávno jsem olidském jáství napsal knihu.1 Ústřední úkol života spočívá podle Frankla vtom, co nejdříve se vživotě dobře naladit. To vyžaduje vytvoření „vnitřní dovednosti“, abychom si dokázali zachovat „své jáství, své nejvlastnější já“ itehdy, když najednou zmizí neustálé zdroje rozptýlení ataké materiální haraburdí, kterým se vběžném životě obklopujeme.

Kdo není vkontaktu se svým jástvím aje osudem nenadále donucen zabývat se otázkou, co činí jeho vlastní život podstatným, hodnotným asmysluplným, ten se vystavuje nebezpečí, že vpřípadě nouze sklouzne do apatie. Viktor Frankl pochopil, že „duševní propad… vede také kúpadku tělesnému“. Toto říká celostně smýšlející lékař Viktor Frankl apředjímá tak poznatek, který dnes tvoří jádro psychosomatické medicíny aje mimo jiné také stavem vědy vmoderní psychoonkologii: Ulidí, kterým dojde vnitřní síla, dojde koslabení imunitního systému, atím iodolnosti proti nemocem včetně nádorových onemocnění.2

Zdroje smyslu života

Je úžasné, jak nám Viktor Frankl ukazuje zdroje, které mohou dát našemu životu smysl. To, co dnes tíží mnoho lidí na celém světě (avede je to ktomu, aby se čím dál více věnovali duchovním záležitostem), je poznání, že materiální blahobyt sám osobě není to, co by dávalo životu smysl. „Slast sama osobě,“ jak říká Frankl, „není nic, co by lidské existenci mohlo dát smysl. … Štěstí nemá anesmí anemůže být nikdy cílem, ale pouze výsledkem.“ Ztoho rozvíjí Viktor Frankl hlavní myšlenku, která tvoří jádro jeho existenčně-filozofické koncepce: „Otázka [nemůže] už znít: ‚Co mám ještě očekávat od života‘, ale smí znít už jen: ‚Co očekává život ode mne?‘“ Jak říká Frankl, je to život, kdo nám klade otázky, na něž máme odpovídat. Jedině když na ně odpovídáme, máme možnost naplnit smysl života.

Knástrojům, jež máme kdispozici při hledání odpovědí na otázky, které nám život klade, řadí Viktor Frankl aktivní jednání, náklonnost kdruhým aprožívání pěkných vjemů (včetně krás přírody). Komu je odebrána možnost být aktivně činný, tomu zbývá prožívání, včetně zkušenosti toho, že je milován. Člověk má možnost, „mimo aktivní konání, vpasivním vstřebávání světa do svého já, naplňovat svůj smysl života“.

Vúvahách opotenciálních pramenech smyslu života zavádí Viktor Frankl své čtenáře do těch nejhlubších hlubin: Ineodstranitelné utrpení uvalené na člověka se může stát zdrojem smyslu. Způsob, jakým člověk vnitřně zaujme postoj ke svému utrpení, může být aktem, který dává životu smysl. „Smyslu, který může vyplynout znemoci aumírání, nemůže nijak uškodit žádný vnější neúspěch ani selhání na světě.“ Frankl tu hovoří o„vnitřním úspěchu“. Smysl našeho života podle něj spočívá znemalé části vtom, „jak se ke svému vnějšímu osudu postavíme“.

Zde se objevují vysoce aktuální vztahy kotázkám, kterými se dnes zabýváme ve výzkumu traumatu. Nemoc autrpěná traumata mohou tehdy, když se dotyčným dostane patřičné sociální nebo terapeutické podpory, nejen vytvořit zátěž, ale vést také ktomu, co se dnes označuje termínem „posttraumatický růst“ (posttraumatic growth). Duše člověka může být „alespoň do určité míry avurčitých mezích“ posílena také tím, že je vystavena zátěži. Jak píše Frankl: „Na člověku ajen na něm záleží, zda má utrpení smysl, nebo ne.“

Moderní medicína mezi věcností alidskostí

Kvelmi silným prvkům Franklových textů uveřejněných vtéto knize pro mě patří jeho úvahy ovztahu mezi lékařem apacientem. Pacient (nebo pacientka) zpravidla nedokáže vduševní krizi, kterou těžké onemocnění většinou přináší, zvlastních sil nalézt cestu ke znovunabytí svých vnitřních sil. Aby nalezl skrytý smysl onemocnění anašel cestu ke ztracené vnitřní síle, potřebuje pacient dobrého lékaře.

Viktor Frankl, který byl odborníkem na neurologii už před tím, než byl zatčen ainternován nacisty, tvrdě kritizuje školní lékařství. Dokonce popisuje nebezpečí skrývající se vmoderní medicíně, že se zpacienta stane „případ“ a„nemocný materiál“. Kdo si myslí, že jsou tyto Franklovy výrazy zjiných, dřívějších časů, ten se mýlí. Slyšel jsem mnoho svých kolegů hovořit takto (jako omateriálu) opacientech aokolezích. Tyto obraty ukazují, vyjádřeno Franklovými slovy, „jak hluboko adaleko zachází tendence lékařů distancovat se od pacienta, kam až zachází jejich zvěcnění člověka“. Zní to jako poselství adresované naší soudobé medicíně, když čteme Franklova slova: „Dobrý lékař… se tedy vždy bude vracet od věcnosti klidskosti.“ Bylo by zajímavé vědět, jak by se Viktor Frankl vyjádřil ktěm, kdo jsou dnes toho názoru, že veřejnost má právo požadovat něco po jednotlivci vzájmu vědy, například ochotu darovat orgány, která je dnes považována za standard. Každý čtenář by si měl po přečtení Franklových textů tuto otázku rozhodnout sám.

Přeji této knize mnoho zaujatých čtenářů ačtenářek. Není pochyb otom, že četba textů Viktora Frankla je spojena sobrovským osobním přínosem.

Berlín, léto 2019

Univ. Prof. Dr. med. Joachim Bauer

Univ. Prof. Dr. med. Joachim Bauer je internista, psychiatr, psychoterapeut aautor úspěšných populárně-naučných knih (česky vyšlo Proč cítím to, co ty, Grada, 2016). Po dlouhou dobu se také aktivně zabýval neurovědeckým výzkumem. Profesor Bauer žije, přednáší apracuje vBerlíně.
www.psychotherapie-prof-bauer.de