Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Dagmar Kožinová

Jak zvládnout stres a posílit odolnost

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 8602. publikaci

Redakce a korektura Andrea Krchová
Grafická úprava Tadeáš Plicka
Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 224
Vydání 1., 2022

Vytiskla tiskárna PBtisk a.s., Příbram

© Grada Publishing, a.s., 2022
Cover Photo © depositphotos/xerox123.mail.ua

ISBN 978-80-271-4992-6 (ePub)
ISBN 978-80-271-4991-9 (pdf)
ISBN 978-80-271-3413-7 (print)

Úvod

V květnu 2021 jsem se s nakladatelstvím Grada domluvila na sepsání knihy o stresu. Nikdo z nás v té době neměl tušení, co nás čeká. Začala jsem psát a po necelém měsíci se naší vesnicí prohnalo tornádo. Situace naprosto nečekaná, krutá, která změnila život v poklidné moravské vesničce.

Uběhlo pár měsíců a život se v některých částech našeho regionu vrátil do normálu. Ale ne pro všechny. Stále jsou lidé, kteří nemají svůj domov, bydlí v provizorních podmínkách, jiní se při každé bouřce bojí o svůj život, někteří se vyrovnávají s touto traumatickou událostí, další to teprve v budoucnu čeká. Důsledky této katastrofy budeme sledovat až v rozmezí let. Výjimečnost spočívá zejména v tom, že v jednom okamžiku byly zasaženy stovky lidí. Naprosto nečekaně, nepřipraveně. Stalo se něco, co nemohli ovlivnit. Báli se o svůj život, o životy svých blízkých. Jejich bezpečný domov se najednou změnil v nebezpečné místo, kde bojovali o přežití. Za pár minut stáli v rozbořených místnostech, domech, a mnoho let života se postupně změnilo v sutiny, které v následujících dnech odváželi v kontejnerech. Osobní fotky, dárky, oblíbené skleničky, ale i vína byly zničené. Nemožnost si lehnout do své postele a vzít si svůj svetr však nebyla tím největším problémem. Nekonečná práce následujících dnů stresové zatížení jen prohloubila. Nejvíce však délka potornádových oprav.

Každý z lidí k tomu přistoupil po svém. Někteří mají vyšší odolnost a jen tak je něco nezlomí. Jiní už prošli svými psychickými krizemi. U dalších se teprve zatížení projeví v delším časovém horizontu. Není však nutné, aby tato událost změnila jejich život k horšímu. I proto jsem pro ně všechny i ostatní psala tuto knihu. Věřím totiž, že v ní můžete najít inspiraci a odpovědi na otázky, které se týkají emočního prožívání a psychiky. Toho, co se odehrává uvnitř. Rovněž si můžete přečíst o možném posttraumatickém rozvoji.

Snad vaším životem neprošlo tornádo a pevně věřím, že i v budoucnu toho budete ušetřeni. Přesto je stres součástí života každého z nás. I vám může vstoupit do života něco nečekaného, nepředstavitelného. Nemoc, úmrtí v rodině nebo změna zaměstnání, stěhování či dospívání dětí. Někdy stačí, když se najednou potká víc událostí, a je toho prostě moc. Můžete se pak cítit osamocení a bez podpory. To může míru stresu ještě navýšit.

Ať už to je tak či onak, ve všech případech má stres vliv na naše tělo. Psychický i fyzický. Pokud se v našich životech zabydlí a stane se jejich nedílnou a každodenní součástí, ovlivní nás, vystrnadí klid, spokojenost, radost a pohodu.

Vnímám, že v mnoha rodinách i firmách je stres denním hostem. Někteří se dokonce domnívají, že by bez něho nebyli schopni výkonu a nic by nefungovalo tak jako s ním.

Taky jsem tak žila. Dnes vím, že stres je dobrý sluha, ale špatný pán. Když totiž nade mnou převzal nadvládu, zažila jsem panickou ataku, v noci mě bolelo břicho a měla jsem problémy s jícnem, nemohla jsem spát a bylo toho daleko víc. Ale o tom až později. Potíž byla v tom, že jsem byla mnoho let přesvědčená o tom, že s tím prostě nic neudělám. Složitá rodinná situace, manažerská pozice, studium, honba za dokonalostí mě doslova vyčerpala.

Dokonce jsem jednoho dne seděla u psychiatra, který mi doporučoval udělat v životě změny. Tehdy jsem netušila, jak hluboké změny mě v budoucnu čekají. Nejdříve jsem začala víc poznávat vlastní tělo i emoce. Pak změny pokračovaly.

Dnes je můj život po všech stránkách velmi bohatý. Věnuji se mnoha aktivitám a projektům, studuji, pravidelně se vídám se svou vnučkou, starám se o svou mladší dceru a pečuji o dům a zahradu, hodně cestuji. Některé dny mám nabité od rána do večera. Přesto prožívám méně stresu než v minulosti.

Dřív bylo mé tělo téměř denně pod tlakem. I když to navenek nešlo vidět, často jsem se uvnitř třásla. Dá se říct, že několik hodin denně jsem prožívala stres. Dnes mám většinu času ve svém těle bezpečný klid. Prostor vnitřního ticha. Občas říkám, že se mé tělo vrací do továrního nastavení, vrací se domů. Věřím totiž, že to je stav, ve kterém je mu opravdu dobře. Čím víc tento klid záměrnou pozorností rozvíjím, tím větší odměnu dostávám.

Neznamená to, že se mi vyhýbají negativní události a kráčím životem jen po bezpečných a krásných cestách. I já občas vstoupím do temného lesa, jdu dolinou a někdy jsem u propasti. Ale mám svůj směr a světlo, za kterým se vydám. V takových chvílích víc než v jiných děkuji za to dobré, co v životě mám.

S vděčností jsem také psala tuto knihu pro každého z vás. Ať v ní najdete, co hledáte.

První část je věnovaná stresu z mnoha úhlů pohledu. Můžete si přečíst o tom, co se odehrává ve vašem těle, ale i jak může stres ovlivnit vaši psychiku. Zároveň se seznámíte s podněty, které stres způsobují. Tento teoretický základ má své opodstatnění. Budete-li mít povědomí o tom, jak stres funguje, dokážete s ním něco udělat. Některé události nezměníme, ale jiné máme ve svých rukou a je na nás, jak na ně budeme reagovat.

Proto je další kapitola věnovaná technikám, jak stres zvládat. Myslím si, že dát jednu radu, jak zvládnout stres, nelze. Proto vám nabízím několik možných cest práce se stresem. Skrze tělo, mysl, ale i své chování.

Tím to však nekončí. V průběhu života můžeme neustále posilovat svou vlastní odolnost. Tomuto tématu se věnuji v další kapitole. Tělesná odolnost je dobrým základem, zároveň však ne úplně dostatečným. Budete-li mít tělo v dokonalé kondici, ale vaše mysl bude neustále plná černých myšlenek, váš život bude spíš temný než plný světla. A pokud budete kráčet temným údolím sami, o to horší to bude. I z toho důvodu je dobré nad vším přemýšlet a život si podle toho tvořit, stejně jako sociální síť, které se budeme věnovat v závěru této části.

Než se rozloučíme, prozkoumáme svou vlastní energii. Baterky je prostě důležité dobíjet. V našich životech plných technologií častěji kontrolujeme stav baterky mobilu, počítače než svou vlastní. Při tom stačí se jednoduše zastavit. Být a vnímat. Teď. Není důvod to odkládat.

Ať na následujících řádcích najdete inspiraci pro zlepšení kvality svého života a navýšení klidu a spokojenosti. Pravdou je, že ani potom stres z života nezmizí. Nedokážeme ovlivnit všechno, ale můžeme pracovat na svém přístupu, své odolnosti a energii.

To nám všem ze srdce přeji.

S úctou

Dáša

Stres vnašem životě

Jistou míru stresu dnes prožívá snad každý. Náročné zaměstnání, komplikované vztahy, děti, domácnost avěčná snaha odokonalost vmnoha různých rovinách představují nemalou dávku stresu. Chceme dobře vypadat, skvěle se cítit, zdravě vařit ajíst. Toužíme vyhovět celospolečenskému tlaku azařadit se do černobílého vnímání světa. Přece je jasné, že musíme mít názor na to, co se děje, ať už je to politika nebo fotbal, situace ohledně covidu-19 ajiné. Informační přetížení, kterého jsme vsoučasné době svědky (možná spíš účastníky), tomu všemu jen nahrává. Do toho se občas některé věci opravdu nepodaří nebo nás zaskočí nepřipravené. Jsme účastníky nehod, někdo blízký nám zemře, procházíme rozchodem, končíme vpráci nebo čelíme jiné náročné životní události.

Dalším zdrojem stresu je náš vnitřní svět. Rozjímání nad tím, jestli jsem dobrý člověk, rodičovské apartnerské otázky, hledání smyslu života, snaha pochopit vesmírné zákonitosti ačasto isnaha najít Boha aněco, co nás převyšuje, stejně jako hojnost dnešního světa, bohatství, které máme denně kdispozici, přináší všudypřítomný stres.

Stres, který vnašem těle způsobí doslova zemětřesení. Možná lépe řečeno tělotřesení. Někdy jsou to jen malé záchvěvy uvnitř našeho těla, sotva poznatelné, které dokážeme krásně zakrýt aschovat. Jindy můžeme cítit, že se nám třesou ruce, dokonce ihlas. Anejen to. Kdybychom se vtakové chvíli dokázali zastavit apozorovat, co se uvnitř odehrává, možná bychom vživotě víc rozvíjeli klid. Ale na to není čas. Vnašem těle se tak často odehrává zemětřesení vpodobě tsunami. Jen nejde opříval vody, to náš kardiovaskulární systém jiným tempem pumpuje krev. Jindy se nám zúží či rozšíří cévy atepny, zkrátí dech. Opakovaně tak zatěžujeme těla vlastními otřesy.

Zrovna včera jsem cítila, jak se vmém těle hromadí energie. Nejprve jsem to nezaznamenala, až po chvíli jsem si začala uvědomovat, že mé tělo je vtenzi. Pokud si této tenze nevšimneme anahromaděnou energii neuvolníme kultivovaným způsobem, může způsobit výbuch. Stejně jako sopka. Možná se to stane zrovna vokamžiku, kdy to nečekáme. Najednou se na povrch dostane to, co bylo utlačováno, drženo. Výbuch otřásá celým tělem avy se najednou stáváte pozorovatelem, který už výbuch nedokáže zastavit.

Je jasné, že po takovém výbuchu jsou některé věci nenávratně zničeny. Stejně jako usopky. Láva se vyvalí ztrhliny azačne se rozšiřovat do okolí. Může napáchat značné materiální škody. Anejen materiální. Stejně tak emoční výbuch může nadělat mnohé škody. Ať už vztahové nebo ifyziologické. Otřesy podobného rázu jsou pro naše tělo prostě zatěžující.

Ať jsme mistry vdržení pokličky na hrnci sebevětší, pokud nenalezneme vlastní cestu, jak pracovat semocemi astresem, který prožíváme, dřív nebo později ten hrnec praskne.

Pojďme se vtéto kapitole seznámit se stresem aprozkoumat, včem spočívá aco představuje ve vašem životě.

Co je stres?

„Stres je funkční stav živého organismu, kdy je organismus vystaven mimořádným podmínkám, které se nazývají stresory, ajeho následné obranné reakci, která má za cíl zachovat rovnováhu azabránit poškození nebo smrti organismu.“ Tuto definici najdeme na Wikipedii. Najdeme tam ito, že výraz pochází zanglického slova stress, což znamená napětí, tlak či zátěž. (Stres, Wikipedie, 2022) Stres je tedy jistou zátěží, která má vliv na naše tělo. Způsobí tlak anapětí, které naše tělo připraví na možnou reakci.

Existují dvě základní reakce na stres. Tou první je reakce našeho těla. Druhou potom psychická reakce.

Reakce těla

Reakcí těla se zabýval Walter Canon. Popsal tzv. homeostázu, udržování stálosti vnitřního prostředí organismu, které je pro naše přežití nezbytné. Souvisí stělesnou teplotou, krevním tlakem, hladinou glukózy, kyselostí arozpínáním kyslíku ajinými funkcemi. Tělo se při zatížení připravuje na boj nebo útěk av našem těle se spouští automatická reakce.

Jak to probíhá?

Uveďme si jeden příklad zběžného života. Máte-li psa, určitě si vybavíte nejednu stresující událost, kdy se kvám náhle přiřítil jiný pes. Váš mazlíček začal vhorším případě útočit, vlepším se jen bránit, případně se snažil utéct. Zkuste si vzpomenout, co se mezi tím odehrálo ve vás. Možná jste odkopli útočícího psa nebo svého psa bránili jinak. Začali jste křičet na majitele druhého psa. Nebo se vám zatmělo před očima?

Jak na tuto situaci reagovalo vaše tělo? Potřebovalo získat zdroj na případnou reakci. Tudíž se do svalů adalších orgánů, které se připravovaly na možný vyšší výkon, uvolnily živiny aenergie. Zvýšilo se prokrvení, omezila se činnost vtrávicím traktu. Stres stimuloval srdce azvýšil krevní tlak, aby došlo ke správné distribuci živin vkrevním oběhu. Rovněž se uvolnily energetické zásoby organismu, vprvní řadě se odboural zásobní polysacharid glykogen, zněhož se do krve uvolila glukóza. Teprve později přišly na řadu tukové zásoby, které byly připraveny na horší časy. Vtěle se vyplavily stresové hormony kortizol aadrenalin.

Jakmile jste situaci zvládli adostali se do bezpečné vzdálenosti, možná jste se pomalu prodýchali, ujistili se, že je pes vpořádku, avaše tělo se pomalu vrátilo do normálu.

Popsaná reakce je pro organismus náročná, apřestože vdanou chvíli cítíte příval energie, můžete být po takovém zážitku naopak vyčerpaní. Naše tělo imysl jsou však dobře vybavené, aby podobný zážitek zvládly bez větších potíží.

Vknize Pod tlakem doktor Dave Alfred popisuje zkušenosti svrcholovými sportovci atlakem, který často cítí. Ve chvíli stresu se nejen mění tepová frekvence, ale snižuje se inaše pozornost. Anejen to. Stres se promítne ido postoje těla. Najednou se hrbíme, hlava nám klesá, vramenech cítíme napětí, začneme vykazovat všechny tělesné příznaky úzkosti. Dost často iprávě postoj našeho těla anezvládnutá míra stresu způsobí, že nakonec neuspějeme. (Alfred, 2018, s. 33)

Pokud se podobná událost opakuje často, stresové faktory jsou chronické, naše energie se nakonec vyčerpá. Možná právě vduchu namítáte, že naštěstí nemáte psa nebo chodíte na místa, kde podobné věci nezažíváte, případně nejste vrcholoví sportovci. Stres však nemá žádné limity atýká se mnoha životních situací. Není tedy jen součástí venčení mazlíčků, vrcholového sportu, ale můžete ho pravidelně prožívat po cestě do práce, při každodenním jednání se šéfem, ve škole, se svými dětmi nebo se svým partnerem či rodiči.

Určitě jste už slyšeli nebo četli osyndromu vařené žáby. Obvykle tak označujeme neschopnost nebo neochotu reagovat na hrozbu, případně ji vůbec vidět. Metafora má základ vbajce ožábě. Pokud hodíte žábu do horké vody, hned vyskočí ven. Jestliže ji však dáte do studené vody, kterou postupně ohříváte, nakonec žábu uvaříte. Se stresem je to stejné. Jednorázový stres je pro nás obvykle lehce zvládnutelný. Pokud však prožíváme stres každodenní, který se nakonec stane chronickým, přestaneme ho vnímat, až nakonec sami sebe doslova zničíme.

Stres se vplíží do našeho života. Můžeme si život představit jako místnost, ve které se pohybujeme. Vtéto místnosti se pomalu šíří jed. Ale my ho necítíme. Až později pocítíme nedostatek vzduchu, lapáme po dechu, ale vmístnosti itak setrváváme. Nevíme co stím. Nevěnujeme tomu pozornost. Myslíme si, že nemůžeme odejít. Všechno přece zvládneme. Až nakonec jednoho dne padneme na zem.

Každý znás se se stresem setkal už vdětství aběhem dospívání. Většina znás však nedostala návod, jak sním naložit. Učili jsme se tedy ztoho, co jsme viděli usvých rodičů asvého okolí, ikdyž to někdy bylo vrozporu stím, co je pro nás dobré.

Není to tak dlouho, kdy ke mně na konzultaci přišel muž, který trpěl depresemi. Když jsme si povídali, sám identifikoval, že jeho deprese začaly asi před dvěma měsíci. Později jsme krozhovoru přizvali jeho ženu ata popsala mnoho událostí zdřívějška. Vše začalo už před rokem apůl. Onemocnění maminky, její vážný zdravotní stav, stavba domu, změna práce, situace ohledně covidu-19 ahlavně nepéče osebe asvé potřeby.

Dopad častého stresu na náš život je zřejmý, ato nejen vpodobě psychosomatických nemocí. Se stresem často souvisí různé chronické bolesti, migrény, kardiovaskulární onemocnění, ale imetabolické poruchy, jako je obezita či diabetes, poruchy imunity, různé infekce, astma ajiné. Chronický stres se může stát základem pro rozvoj depresí aúzkostných stavů arozhodně souvisí snárůstem spotřeby psychofarmak vposledních desetiletích. Ale nejen jich.

Hledáme různé cesty, jak pocítit úlevu. Někteří sáhnou po alkoholu, jiní usednou kpočítači autíkají od reality. Tak se rodí závislosti, které vbudoucnu způsobují řadu dalších potíží. Vknize Vříši hladových duchů uvádí Gabor Maté (2020, s. 21) odpovědi na otázku: „Co se vám na závislosti líbilo? Co vám dávala?“ Obvykle se všechny odpovědi nesou vpodobném duchu. „Pomáhalo mi to uniknout emoční bolesti, zvládat stres, uklidnit se, spojit se sdruhými, získat pocit, že mám věci pod kontrolou.“

Vběžném životě se tak stres může projevit vmnoha různých oblastech. Od mírných projevů vpodobě špatného spánku či nevhodného stravování až po těžké nemoci. Věřím, že je jen minimum dospělých lidí, kteří nemají žádné zkušenosti snásledky stresu. Každý znás už zažil situace, které ho nejednou stresu vystavily. Stejně tak máme své cesty, jak se stím vypořádáváme. Přesto je dobré si uvědomit, že všechno má své meze. Inaše tělo. Lékař Hans Seley ve své práci popisuje všeobecný adaptační mechanismus, který upozorňuje právě na riziko stresu amožnost vyčerpání (Kohoutek, 2014).

Pozor! Hrozí vyčerpání

Seley nás ve své práci přesvědčuje otom, že stres není dobré podceňovat. Navazuje na Canona, podle kterého je základní reakcí na stres „boj nebo útěk“. Seley definuje všeobecný adaptační syndrom, který má tři fáze.

1.První fáze je poplachová asrovnatelná stím, co Canon popisuje jako „boj nebo útěk“. Organismus se připravuje na zvládnutí stresu. Spouští se akutní stresová reakce, která může trvat minuty, ale ihodiny. Jedinec mobilizuje síly za účelem přežití. Pokud je podnět silnější anení možné ho eliminovat, nedojde kútěku nebo boji, ale nastává stádium rezistence.

2.Druhá fáze je pro organismus velmi náročná. Aby byla zachována homeostáza, organismus poupraví fyziologické parametry. Můžete si představit například ranní vstávání zpostele, kdy se ráno zvyšuje krevní tlak, aby byl zachován přísun krve do mozku. Trvalejší je už potom hypertenze, porucha srdečního rytmu ajiné. Pokud stresová zátěž nepřevýší adaptační rozmezí organismu, dojde kpřizpůsobení. Spouští se druhá adaptační fáze. Tělo se méně šetří, ale zátěž snáší. Tady záleží na odolnosti každého člověka. Pro organismus je vtéto fázi důležité eliminovat stresové podněty. Pokud se to nepodaří azátěž je dlouhodobá, nastává poslední fáze.

3.Třetí fáze je vyčerpání organismu, tzv. „alostatické přetížení“. Jestliže trvá příliš dlouho, tělo se prostě vyčerpá. Dojde ke zhroucení. (Kohoutek, 2014)

Velmi zjednodušeně tak můžeme říct, že nás naše tělo do jisté míry chrání, ale někdy potřebuje naši pomoc. Jinak může dojít kvyčerpání. Velmi vážně musíme brát vpotaz dobu trvání stresu, ale ijeho intenzitu.

Existují tři typy stresu:

•Jednorázový stres se projevuje vmnoha různých podobách. Pociťujeme ho při hádce sněkým blízkým, když máme problémy vpráci, stojíme vkoloně na dálnici apod.

•Krátkodobý stres obvykle trvá pár dnů, maximálně týdnů. Jeho spouštěčem může být práce na důležitém projektu, maturita nebo státnice dětí, ale itěhotenství.

•Dlouhodobý stres může být často imnohaletý aje způsoben problematickým vztahem, nemocí vrodině, která už trvá mnoho let, zátěžovým zaměstnáním aj.

Ve všech případech však hraje roli iintenzita. Je jasné, že pokud zažijeme znásilnění nebo třeba tornádo, míra zátěže je naprosto odlišná, než když se sněkým pohádáme ve frontě na poště. Samozřejmě se vše ještě může kumulovat. Pokud jde oextrémní míru zátěže ajejí opakování, dopady mohou být devastující.

Na druhou stranu jestliže se sněkým budeme hádat každý den, bude to mít na naše tělo imysl rovněž významný vliv. Časové hledisko aintenzitu proto nemůžeme při zkoumání stresu opomíjet. Nakonec ivoda dokáže mít sílu, když působí na kámen dlouhodobě.

Pozitivní anegativní stres

Možná si říkáte, že určitá míra stresu přece nemůže škodit, nebo jste zrovna ten typ, který podává výkon jen pod tlakem. Mám pro vás dobrou zprávu. Existuje stres, který skutečně pomáhá. Seley zkoumal stres ve vztahu kprokazatelným dopadům na naše zdraví. Při výzkumech popsal dva druhy stresu (Paulík, 2017):

•Pozitivní stres neboli eustres má pozitivní aktivací dopad na výkon, ale ivývoj astav organismu. Je tedy pravda, že pokud potřebujeme podat extrémní výkon, může se stres stát naším pomocníkem, nejen při sportu, ale ipři vlastní prezentaci, poradě či vkritických situacích. Nával adrenalinu atlak, který vtěle prožíváme, však nesmí přerůst únosnou mez. Tady se dostáváme kzásadnímu bodu. Často si totiž stres ani neuvědomujeme. Vpodstatě tedy neexistuje pozitivní stres, ale spíše přiměřené působení stresorů, které je pro náš život buď únosné, takže jsme schopni naše tělo vracet do rovnováhy, nebo naopak nadměrné, které je již příliš zatěžující.

•Negativní stres neboli distres působí zvýšenou zátěž, často přesahuje možnosti ho zvládnout, akdyž se kumuluje, dochází kopotřebování organismu. Souvisí srůznými životními situacemi, může být rovněž chronický adlouhodobý. Stres může vyplynout iz minulých událostí, ale stejně tak zbudoucnosti, ztoho, co nás teprve čeká, našich obav astrachů.

Neexistuje jednotná šablona, jak poznat, jestli vám stres ještě prospívá, nebo už škodí. Každý znás to prožívá jinak. Můj životní styl je pro mnohé zmých přátel nepředstavitelný. Často cestuji, obvykle se balím až den před cestou (mám už napsaný univerzální seznam). Mimo to obvykle pracuji na více projektech najednou ačasto. Někdy ipřes víkend. Sama sobě práci plánuji, přesto mám některé dny dost plné ajeden úkol střídá druhý. Většinu času mě to baví. Možná ivás. Na druhou stranu mám mnoho prostoru pro odpočinek. Na dovolených vypínám. Dopřávám si dny off, kdy se nepropojím swifi, ale spíš se sebou. Minimálně jednou měsíčně trávím čas aktivně se svou vnučkou adenně si vědomě povídám se svou dcerou. Snažím se vnímat své tělo adopřávat mu odpočinek dřív, než je to nutné anevyhnutelné. Anavíc dělám mnoho dalších každodenních malých kroků.

Co mohu tedy poradit vám? Jak poznáte, že je vaše míra stresu ještě pozitivní? Na internetu najdete velké množství různých testů na stres. Myslím si, že je důležité se na chvíli zastavit, vnímat, naslouchat svému tělu, duši aodpovědět si na pár otázek vníže uvedeném cvičení.

Otázky kzamyšlení

Je váš spánek přerušovaný anekvalitní?

Máte pocit, že vposlední době víc zapomínáte?

Neudržíte pozornost ujedné věci?

Pijete více kávy či alkoholu? Kupujete si nezdravé svačinky nebo nápoje?

Máte problémy sjídlem? Jíte nepravidelně? Hodně, nebo málo?

Nosíte si práci domů, apřesto nestíháte aněkteré úkoly nemůžete dokončit?

Zaznamenali jste vposlední době únavu, úbytek energie, nedostatek síly?

Jste nemocní? Máte nějaké zdravotní potíže?

Prožíváte častěji negativní emoce než pozitivní?

Cítíte se podráždění, pesimističtí amáte negativní přístup?

Jestliže jste na většinu otázek odpověděli kladně, pak je dobré se zastavit azvážit co dál. Vaše tělo vysílá signály aje potřeba je začít vnímat.

Psychická reakce na stres

Představte si následující situaci. Sedíte vzasedací místnosti aváš tým prezentuje projekt, na kterém jste společně několik měsíců pracovali. Šéf se během prezentace tváří odmítavě avy pozorujete sklíčené výrazy kolegů. Za chvíli už šéf stojí před všemi aotevřeně váš projekt kritizuje. Nelíbí se mu zpracování aněkteré části je potřeba předělat. Vidíte, že někteří zkolegů oponují, jiní nervózně poposedávají aněkteří se tváří, jako kdyby se jich to netýkalo. Každý reaguje po svém. Po prezentaci se setkáte arozebíráte, co se stalo. Někteří jsou plní hněvu, naštvaní anadávají na šéfa. Jiní se na tom snaží najít nějaké pozitivum apůsobí překvapivě klidně. Atřetí skupina se ktomu moc nevyjadřuje ajen je zajímá, co ztoho plyne pro ně. Jak je možné, že každý stejnou situaci zvládl úplně jinak?

Je nutné brát vpotaz individualitu člověka, jeho charakteristiku, osobnostní rysy, životní cestu, individuální příběh izkušenosti arovněž odolnost. Pravdou totiž je, že jedna stejná událost vyvolává různé reakce.

Možná teď přemýšlíte, jak to tedy je. Proč někteří lidé jsou vdané situaci rudí vztekem, reagují zvýšenou mírou stresu, zatímco jiní dokážou zachovat klid buddhistického mnicha anic si zpodobné situace nedělají?

Mezi faktory, které podle Paulíka (2010) mají vliv na to, že se potenciální stresový podnět stane reálným, patří zejména:

•subjektivní hodnocení,

•osobnostní charakteristika,

•zvládací strategie,

•obranné mechanismy,

•přítomnost nepříznivých životních událostí,

•dosavadní zkušenosti,

•sociální opora astatus.

Pojďme se snimi seznámit.

Subjektivní hodnocení

Naše reakce ahodnocení odráží individuální hodnoty každého znás. Pro někoho znás je důležité uznání od šéfa, vlastní důležitost apro někoho to nehraje žádnou roli. Toto hraje klíčovou úlohu ve vnímání výše uvedené situace. Budeme-li mít pocit, že nás šéf nebere jako sobě rovné, může to vyvolat mnoho negativních emocí, které jsou dobrým základem pro stres. Neovlivníme všechny věci vnašem životě. Ale způsob, jakým na podněty reagujeme, máme ve své moci. Stres si totiž často do života přivádíme tím, jak se na jednotlivé situace díváme, jak je hodnotíme, ana základě toho se chováme.

Martin Seligman (2013), jeden znevýznamnějších pozitivních psychologů, popisuje vysvětlovací styl. Mluvíme-li osubjektivním hodnocení, je dobré si uvědomit, že každou situaci, kterou prožíváme, můžeme vidět buď optimisticky, nebo pesimisticky. Velmi zjednodušeně řečeno jde oto, jakým stylem se sebou mluvíte. Co si říkáte, když se dějí různé události?

Pokud jste nad tím nikdy nepřemýšleli, zkuste to teď. To, jak si vysvětlujeme své úspěchy, ale irůzné nezdary, životní situace, kterými procházíme, se projevuje vnašich životech víc, než si dokážeme představit.

Když zažije optimista neúspěch, velmi brzy se vzpamatuje. Začne tu samou věc dělat znovu, zkusí jinou cestu. Pesimista další pokus vzdá. Řekne si, že stím stejně nic nezmůže, že to nemá smysl, význam, že je to zbytečné. Optimista tak jedná zpozice určité osobní moci, pesimista naopak spíše zbezmoci. Vknize Naučený optimismus Martin Seligman (2013) popisuje jak naučený optimismus, tak pesimismus. Zároveň, jak znázvu vypovídá, nám dává naději, že optimismu se můžeme naučit.

Jak si představit naučený pesimismus? Na svých dovolených, hlavně vAsii, jsem mnohokrát viděla slona. Silného avelkého, ale za nohu připoutaného. Pominu teď, že to není zrovna příjemný pohled aže slony mám raději ve volné přírodě. Slon je připoutaný, přestože se domnívám, že by jeho síla stačila na přetržení řetězů. Proč tam tedy zůstává? Důvod je, že byl obvykle připoutaný už jako malý, kdy měl méně síly akdy nebyl schopen se zřetězů osvobodit. Vlastně neví, že by to teď zvládl, tak to ani nezkouší.

Bohužel imnozí znás mají své vlastní řetězy nebo okovy. Klíč knim máme jen my sami, jenže si to stejně jako ten slon neuvědomujeme. Myslíme si tak osobě, že některé věci nezvládneme, nedokážeme, protože se to tak vminulosti stalo. Jenže tehdy jsme třeba neměli tolik zkušeností, neměli jsme odhodlání, které můžeme mít dnes. Život se vyvíjí, my se měníme, ale přesto vněkterých situacích zůstáváme vpasivitě, protože nás naše minulost svazuje.

První krok pro změnu je si začít uvědomovat, jak to máme. Jak osobě hovoříme? Co si říkáme, když se některé věci vživotě nepodaří? Většina lidí osobě dokáže říct, že jsou optimisté. Uněkterých tomu tak ije. Ve svém okolí však mám ilidi, kteří inklinují kpesimismu, apřesto osobě tvrdí, že jsou spíš optimisty. Existují testy, které zkoumají optimismus apesimismus. Pro jejich složitost je do knihy nezařazuji. Během dnů si však můžete všímat, jak to máte. Jak obvykle reagujete na zvýšenou míru stresu, na neobvyklé události? Očekáváte, že to dopadne dobře, nebo naopak? Sčím vstupujete do různých situací? Jak vše hodnotíte?

Později si řekneme, jak stím můžete dál pracovat aoptimismus ve svém životě rozvíjet.

Osobnostní charakteristika

Každý znás má jinou odolnost, vnitřní možnosti, jak danou situaci zvládnout, ale inezdolnost. Sodolností souvisí izpůsob, jak si vysvětlujeme jednotlivé události vnašem životě. Roli hraje rovněž víra ve vlastní účinnost, intelekt, neuroticismus, schopnost nadhledu, ale také konkrétní stav každého jednotlivce, kteří se například účastní dané schůzky.

Osobnostní charakteristika souvisí is typologií. Existuje jich celá řada. Možná už jste absolvovali typologické testování. Přesto nyní velmi zjednodušeně popíšu typy chování aosobnosti ve vztahu ke zdraví, tudíž istresu. Základní článek, který upozornil na vztah mezi vzorcem chování akardiovaskulárním nálezem, publikovali už vroce 1959 američtí kardiologové Friedman aRosenman. Nebyli první, kteří postřehli souvislost mezi chováním anemocí, ale položili dobrý základ pro další zkoumání. Vdnešní době je tato typologie kritizována. Myslím si však, že pro pochopení souvislostí může uvedený popis posloužit (Friedman, Rosenman, 1959):

Zjednodušeně tedy existují následující typy chování:

Chování typu A(CHTA)

Do typu Apatří osoby, které mají nezdravý životní styl, například manažeři. Obvykle jde ovelmi přepracované actižádostivé lidi, kteří inklinují kworkoholismu. Mají sklon kvysokému krevnímu tlaku, vysoké hladině cholesterolu. Můžeme unich pozorovat vnitřní neklid, napětí, tlak, sklony kagresi. Jak kdyby bylo celé jejich tělo nadměrně aktivováno. Mohou mít sklony knezdravým závislostem, jako jsou cigarety, alkohol, kofein, ale idrogy. Často se unich objevují různé srdeční nemoci. Tato teoretická hypotéza je stále odbornou veřejností diskutována.

Jak se tedy chovají? Můžeme si představit letící šíp. Takto tito lidé doslova prolétají životem. Jedna akce střídá druhou. Věnují se velkému množství různých činností. Chtějí si vživotě hodně užít. Touží dosáhnout úspěchu, společenského postavení, mít všeho dostatek. Nevadí jim oto soupeřit, bojovat avyhrávat, ikdyž na úkor vztahů. Nemají prostor vnímat přítomnost asvé okolí. Ve svých dnech často nevidí krásu, kterou život přináší. Nedokážou jen být tady ateď, někde čekat. To je velmi znervózňuje. Musí být pořád vakci apilně pracovat. Můžou pociťovat fyzické napětí, které lze poznat vjejich tvářích díky sevřeným rtům či napjatým obličejovým svalům. Buší jim srdce, těkají očima, poklepávají nohou nebo prsty. Při mluvě předbíhají, dokončují věty, mají výbušnou řeč askáčou ostatním do řeči. Stejně tak jsou ijejich gesta velká. Na svou rodinu obvykle nemají čas, protože mají na práci vždycky něco jiného. Celkově si ve vztazích udržují distanc. Podle výzkumů tyto osobnosti trpí dvakrát častěji ischemickou chorobou srdeční ainfarktem myokardu než osobnosti typu B.

Pokud jste se teď zhrozili, že patříte do typu A, mám pro vás naštěstí dobrou zprávu. Is tímto se dá něco dělat. Friedman aRosenman (1959) učili jedince typu Anovým návykům, jako je zpomalení tempa, zvolnění chůze, mírnější gesta, pohyby ajiné. Když člověk opravdu chce, může si dané návyky osvojit apřiblížit se tak lidem typu B.

Když se ohlédnu za svým životem, tak si uvědomuji, že jsem mnoho let doslova běžela tryskem, jako ozávod. Hnala jsem se životem ve snaze stihnout všechno. Zkuste si na chvíli představit, jak vypadá kůň vtrysku. Když běží obvykle zdůvodu ohrožení, nebezpečí nebo na dostizích. Běží jak oživot. Nevidí, nevnímá, jeho cílem je doslova utéct ohrožení. Opakem je pak klidný kůň, který se pase, sem tam zvedne hlavu, zkontroluje, zda je vše vpořádku, apak dál pokračuje vnejoblíbenější činnosti. Občas si pohraje sostatními koňmi aněkdy se iproběhne, jen tak pro radost. Užívá si den, svůj život.

Nestala jsem se tímto poklidným koněm, který si jen užívá. Občas si stoupnu na startovní čáru, vystřelím zboxu autíkám jak oživot, ale většinu času běžím spíš sradostí alehkostí. Uvědomila jsem si, že běžet závod tryskem dlouhodobě není reálné. Bylo by jen otázkou času, kdy bych spadla vyčerpáním. Raději si tedy volím klid, který okořením klusem, cvalem asem tam tryskem.

Chování typu B (CHTB)

Do skupiny B patří osoby se zdravým životním stylem. Mají přímé držení těla, pevný oční kontakt apřiměřeně silný hlas. Nemluví přehnaně rychle, ale projevují se spíše zdvořile. Vobličeji působí uvolněně. Gesta ipohyby jsou klidnější. Rovněž jejich dech je pomalejší. Čas tráví ise svou rodinou amají zájmy, které je baví. Dokážou zvládat práci, ale zároveň se věnovat isobě. Umí komunikovat adosahovat svých reálných cílů, prosadit se, ale zdravě.

Dotazník:

Pro určení typu chování Anebo B je možno využít zkráceného dotazníku R. H. Rosenmana aM. Friedmana (1959):

Zakroužkujte čísla tvrzení, okterých si myslíte, že plně vystihují vaše chování.

1. Zásadně nestojím ve frontách.

2. Když něco poslouchám, doprovázím to živě obličejem, grimasami, pokyvováním hlavou, pohyby rtů.

3. Vytahuji klíče asvlékám se již při příchodu kdomu.

4. Vprostředcích hromadné dopravy něco dělám, abych využil času, např. luštím křížovku nebo čtu.

5. Hraji pro výhru, když prohrávám, vztekám se, ato is dětmi.

6. Udělám si radši vše sám.

7. Hodně gestikuluji.

8. Srovnávám sostatními, jak jsem úspěšný.

9. Při naslouchání jsem netrpělivý, skáču do řeči, dokončuji věty.

10. Vplné tramvaji přistrkávám lidi dovnitř nebo ven.

11. Mám drobné projevy nervozity, podupávání, poťukávání, oždibování se.

12. Vyjadřuji se ajednám lapidárně, nic neprotahuji uměle.

13. Při neúspěchu dovedu být vulgární.

14. Je pro mne ztráta času vytvářet přírodu doma, např. pěstovat květiny.

15. Mám den naplněný kprasknutí.

16. Doháním soustavně čas.

Vyhodnocení

0–3 – osobnost typu B (normální chování)

4–9 – populační průměr

10–12 – sklon kCHTA (chování typu A)

13 avíce – chování typické pro typ A

Co stím? Prvním krokem ke změně je uvědomit si, že se chováte podle typu A. Většina lidí, kteří jsou typem A, jsou motivováni úspěchem. Pokud si tedy stanovíte nová kritéria vaší úspěšnosti, určitě můžete dosáhnout změny. Řekněte si, že budete dělat něco pro dobré psychické ifyzické zdraví akondici. Ideálně to propojte snějakým měřitelným výsledkem, například nižší hladinou cholesterolu nebo nižším krevním tlakem.

Také se můžete zaměřit na některé aspekty chování. Vknize Stres vpráci aživotě David Fontana doporučuje lidem chování typu Anásledující metody:

•Smích ahumor. Naučit se smát isobě auvolnit se smíchem.

•Širší obzory. Nezajímat se jen osvou práci, ale otevřít se imnoha dalším zajímavým oblastem. Záměrně pěstovat koníčky amít různé zájmy může rovněž uvolnit napětí.

•Více pochopení pro druhé. Lidé tohoto typu jsou velmi ambiciózní atvrdí na sebe, ale ina své okolí. Postupně krok za krokem se mohou učit přijímat jedinečnost druhých lidí, naučit se ji iocenit.

•Častější delegování práce druhým. Nemůžete dělat všechno sami. Potřebujete iprostor pro odpočinek.

•Volnější harmonogram. Alespoň vdobě dovolené. Prostě zpomalit. Cíleně azáměrně chodit, mluvit adělat věci pomaleji. Stanovit si volnější termíny, ikdyž přirozená tendence je přesně opačná. Vědomé zvolnění.

•Trpělivost nejen vůči druhým, ale zejména vůči sobě. Naslouchání sobě, svému vnitřnímu světu, ale ivnějšímu adruhým lidem. Respekt ktomu, že někdy je potřeba víc času aněkteří mohou potřebovat víc prostoru. Někdy si prostě víc užívat než jen střídat jeden úkol za druhým.

•Přítomnost je můj osobní lék. Být tady ateď aužívat si to, co zrovna dělám. Jestli píšu, mluvím sdcerou, sleduji seriál, nakupuji, školím nebo pracuji na zahradě. Věnovat plnou pozornost přítomnému okamžiku apocítit vděčnost za každou takovou chvilku.

Nezměníte se ze dne na den. Budete potřebovat více prostoru arozhodnutí, stím něco udělat. Den za dnem můžete zpomalovat, učit se radovat zpřítomného života, nebýt na sebe přísní, víc se smát, delegovat amnoho dalšího. Naší snahou by nemělo být životem proběhnout, ale život si užít. Nikdo znás totiž neví, kdy budeme vcíli, ajen plnými apřítomnými okamžiky si jednoho dne můžeme vklidu říct, že jsme život prožili tak, jak jsme chtěli, vradosti anikoli vběhu za něčím.

Zvládací strategie

Roli při zvládání stresu hrají ivlastní strategie. Stresovaný člověk se pomocí zvládacích strategií snaží snížit míru stresu. Spřibývajícím věkem každý znás máme svou vlastní strategii, jak na to. Víme, při kterých situacích nám co pomáhá, nebo naopak co situaci ještě zhorší. Podrobně se tomuto tématu budu věnovat vjedné zdalších kapitol. Důležité je si uvědomit, co už dnes používáte ao co můžete svůj repertoár rozšířit avědomě stím pracovat.

Ochranný štít

Ten se aktivuje ve chvíli, kdy člověk prožívá situaci, kterou vyhodnocuje jako těžce zvladatelnou. Odborný výraz pro náš vnitřní ochranný štít je obranný mechanismus. Vknize Jak zvládat stres od Křivohlavého (1994) můžeme najít tuto definici obranných mechanismů od Ihilevicha aGlesera: „Jsou to poměrně stálé dispozice kurčitému způsobu jednání, jehož úkolem je zkreslovat skutečnost vsituacích, kdy zdroje sil amožnosti, dovednosti nebo motivace nedostačují kúspěšnému zvládnutí vnitřních konfliktů nebo externích podmínek, ohrožujících zdraví adobrý stav dané osoby.“ Ve stejné knize se můžete dočíst oobranných mechanismech, že jsou dost často klamná, iluzorní.

Obranné mechanismy používáme všichni. Často si je vůbec neuvědomujeme. Jak tedy fungují? Účastníte se soutěže nebo výběrového řízení. Nakonec neuspějete. Vyhraje někdo jiný, místo získá další kandidát. Možnou reakcí je zamyšlení se nad tím, co můžete vylepšit, co stím uděláte do příštího pohovoru či soutěže. Další reakcí je, že si řeknete, že jste oto vlastně vůbec nestáli. Stejně tam byl divný šéf nebo výhra nestála za nic. Tato druhá reakce vypovídá otom, že se aktivovaly obranné mechanismy.

Včlánku Ego-obranné mechanismy Peterkové (2014) jsou tyto obranné mechanismy velmi dobře popsány. Oco při nich vlastně jde? Proč je máme? Zjednodušeně řečeno slouží kpřežití. Při fungování jakéhokoli systému je dobré udržovat rovnováhu. Občas se něco vychýlí, ale pak bychom to měli zase vyrovnat. Přesně ktomu slouží obranné mechanismy, kzachování harmonie, zejména na úrovni psychiky. Jde ospecifické způsoby chování, které používáme při zátěži, při událostech, kdy hrozí narušení naší vnitřní psychické rovnováhy. Tyto mechanismy mají chránit naše já. Pomáhají nám zachovat pocit vlastní hodnoty při neúspěchu, selhání, pocitech viny či studu. Obvykle jde ozážitky, které vnás vyvolávají nepříjemné pocity. Pomocí těchto mechanismů sebe klameme. Tím se snažíme uchovat rovnováhu. Obranných mechanismů je popsáno několik desítek. Pro základní orientaci apochopení uvedu některé základní.

Popření je základní jednoduchá obrana. Děláme, že něco nevidíme, nechceme vnímat skutečnost, která pro nás může být náročná, zavíráme před ní oči. Často ho můžeme pozorovat vpárech, ale iv celých rodinách. Někteří jedinci dělají, že nic nevidí, přestože ví. Tento mechanismus se zapíná, ikdyž onemocníme nebo se děje významná změna, kterou nechceme přijmout. Pořád děláme, že se nic neděje avše se vrátí, kde bylo dřív.

Racionalizace je další velmi často používaný obranný mechanismus. Pomocí logických argumentů se snažíme vysvětlit něco, co je nepříjemné, hůř akceptovatelné. Můžeme si tak vysvětlit přijetí jiného kandidáta na pozici, okterou jsme stáli. Ale stejně tak můžeme omlouvat nedostatek péče opotomky tím, že je učíme samostatnosti. Důvodem je však, že nás víc zajímá kariéra, vlastní práce či cokoli jiného.

Projekce je vnašich životech rovněž přítomna. Jedná se opřipisování vlastních nepřijatelných vlastností nebo emocí druhým lidem. Zkuste si jen vzpomenout, zda máte někoho ve svém okolí, okom si myslíte, že vás nemá rád. Aprozkoumejte, jestli to náhodou není vzájemné. Často si myslíme, že nás nemá rád ten druhý, ale ve skutečnosti ho ani my nemusíme.

Přemístění je běžnou součástí našeho života. Pohádáme se vpráci, případně zažijeme zátěžovou situaci adoma to vypustíme na své blízké.

Intelektualizace je specifickým obranným mechanismem. Může jít ovyjadřování bolestných pocitů chladným, neosobním intelektuálním jazykem. Nebo můžeme vytěsněná přání, která jsou často vrozporu se společensky přijatelným chováním, obrátit do intenzivního zájmu. Osoba spedofilními sklony se stane vědcem, který toto téma zkoumá.

Regrese se objevuje zejména při zátěži, náročné situaci, kdy se chováme nepřiměřeně svému věku. Dospělý člověk se při výměně názorů začne vztekat, bouchat dveřmi. Téměř dospělé dítě se začne chovat, jak kdyby mu bylo deset let.

Fixace je lpění na určitém způsobu chování, přestože se ukázalo jako nevhodné. Jedinec si odmítá připustit, že je něco špatně, asnaží se znovu stále stejným chováním dokázat, že je vše vpořádku. Například sleduje televizi, přestože by bylo potřeba řešit vztah.

Agrese je další zobranných mechanismů. Napadání osoby, která nás ohrožuje, případně způsobuje naši frustraci. Snaha za každou cenu, ipři použití násilí, dosáhnout svého.

Fobie se projevuje chorobným strachem zlidí, věcí, zvířat nebo konkrétních situací. Jde oformu úniku, která často souvisí sjiž prožitou stresující situací. Člověk se tak snaží za každou cenu vyhnout opakování této nepříjemnosti. Pokud člověk zažije nepříjemné pocity ve škole při zkoušení, může mít chorobný strach zmluvení na veřejnosti.

Výše uvedené obranné mechanismy nejsou všechny, které používáme. Je jich daleko víc, ovšem pro základní orientaci tento výčet postačí. Důležité je, že pracují vnevědomí, jsou automatickými reakcemi, mechanickým jednáním, které vědomě neřídíme. Někdy jsou těžce rozeznatelné, obvykle jen podle následků ačastého opakování. Jestliže je vyneseme na povrch, uvědomíme si často, že jsou destrukční av životě nám už dávno neslouží. Potřebujeme se přestat obelhávat apodívat se na realitu otevřenýma očima. Ideální stav nastává tehdy, kdy nezaujímáme obranný postoj, ale snažíme se situaci pochopit, akceptovat avědomě řešit.

Přítomnost nepříznivých životních událostí

Při sebelepší snaze se občas vnašich životech objeví negativní zážitky. Nezabráníme tomu, aby se vnašem životě objevila nemoc, konflikt, rozchod, nemluvě opřírodní katastrofě vpodobě tornáda, kterého jsme byli nedávno svědky, nebo záplav.

Nemusí jít nutně otakto závažné události. Někdy stačí idrobné denní nepříjemnosti. Jestliže jste prožili náročné ráno srodinou nebo jste se špatně před prezentací vyspali, budete situaci zvládat jinak, než když jste odpočinutí, plní síly arovněž dobře naladění.

Nepříznivé životní události jsou součástí našeho života ačasto je nemůžeme ovlivnit. Neříkám, že byste je měli očekávat, ale na jisté rovině můžeme být připraveni, že něco nemusí dopadnout, jak si přejeme. Zároveň je dobré rozvíjet sebedůvěru ataké víru, že nakonec danou situaci zvládneme.

Dosavadní zkušenosti

Jsou lidé, kteří ve svém dětství zažili různé stresující události. Jsou jiní, kteří do své dospělosti žili jak vbavlnce atéměř žádný stres nezažili. Nastoupí do práce apo krátké době se dostanou na již dříve zmiňované jednání se šéfem. Jde-li oprvní podobnou pracovní zkušenost, budou ji vnímat rozdílně než ten, který již na podobném jednání byl, zná šéfa aví, že to tak obvykle dopadá.

Je logické, že dosavadní zkušenosti hrají velkou roli vpozitivním, ale inegativním slova smyslu. Počítají se, vněkterých případech inačítají, jindy pro ně neexistují přesné matematické vzorce arovnice. Ale rozhodně do výsledku patří. Mohou nás ovlivnit ksnadnějšímu alepšímu zvládání situace, ale rovněž naopak, vystresovat nás nepřiměřeně sohledem na danou situaci azhoršit celkový výsledek. Někdy si totiž na základě minulých událostí mylně situaci vyhodnotíme amůžeme doslova vyšilovat zbytečně. Samozřejmě tento vliv předchozích zkušeností obvykle není vědomý, ale spouští se na podvědomé úrovni. Mohou být jedním zdůvodů, proč někteří lidé stejnou situaci zvládnou lépe ajiní hůře.

Sociální opora astatus

Mít přátele se vyplatí. Dobré mezilidské vztahy, sociální zázemí, rodina, přátelé aznámí, případně zájmové skupiny nebo dobrý pracovní kolektiv jsou vsouvislosti se stresovým prožíváním velmi důležité. Odborně se tomu říká sociální síť nebo opora. Doslova mít kam spadnout nebo okoho se opřít.

Pokud víte, že si po práci zajdete skamarádem na pivo, případně skamarádkou na kávu, máte doma milujícího partnera, skterým můžete situaci rozebrat akterý vás podpoří, budete potenciální stresor vnímat jinak, než když jste sám ažádnou sociální oporu nemáte.

Sociální status může rovněž mít vliv na míru stresu, kterou prožíváme. Od některých lidí se očekává, že by určitou situaci mohli zvládnout lehce. Přece lékař musí být schopný vždycky zachovat klid azareagovat. Jenže je jiná situace, když je lékař vpráci, případně když jde ojeho rodinu, dítě. Navíc společenský tlak na některé profese může být sám osobě stresující. Také když dojde ke změně sociálního statusu ačlověk se najednou ocitne vnižší pozici, než na kterou byl zvyklý, může pociťovat zátěž. Nemůže rozhodovat otom, očem běžně rozhodoval.

Další faktory, které podle mého názoru ovlivní to, že se potenciální stresor stane reálným, je také dětství, škodlivé návyky amomentální stav.

Dětství má také vliv

Přírodní katastrofa vpodobě tornáda jasně ukázala, že podobné události se dějí iv našem zeměpisném pásmu, idobrým lidem. Můžou se stát vlastně komukoli znás. Anejenom dospělým, ale idětem. Vnašem regionu byly zasaženy domy sdětmi atornádo má bohužel idětskou oběť.

Většina dospělých byla po události zavalena prací. Mnozí neměli prostor se svými dětmi mluvit ařešit jejich trápení. Odvezli je kbabičkám, vmnohých případech, kdy byly poškozeny domy iprarodičů, je přesunuli kpřátelům, později na různé tábory. Děti byly vytrženy zbezpečného prostředí dokonce dvakrát. Nejprve tornádem, později potřebou oprav od svých rodičů. Ztraumatizovaných dětí tak mohou vyrůst traumatizovaní dospělí. Častokrát jsem během dnů po tornádu slyšela iz úst profesionálů, že děti to zvládají dobře anení potřeba je řešit. Řekla bych, že je to jeden zmýtů, který by bylo dobré rozbít.

Gabor Maté (2020) ve své knize upozorňuje na následky traumat vpodobě závislosti. Bolest, kterou cítíme uvnitř, neumíme zpracovat, atak ji vlepším případě zajídáme, vdalším si dáme alkohol či drogu, propadneme gamblerství, nákupnímu šílenství apod.

Škodlivé návyky

Na všechno mám čas

Nepřiměřená zodpovědnost

Více židlí najednou

Dokonalost, která zatěžuje aničí

Mnoho věcí, více stresu

Momentální stav

Zamyšlení:

Co všechno může způsobit stres

Moderní technologie jako pomocník, nebo škůdce?

Něco nás tíží míň, něco víc

Rozdělení psychické zátěže

Typy zátěžových situací

Ipozitivní události mohou mít vliv

body

Reakce na stres

Reakce při stresu akrátce po ní

Dávno, ale stále snámi

Když už nemůžeme

Nedokážeme se přizpůsobit

Může nám to iprospět

Život se může změnit klepšímu