Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

doc. MUDr. Martina Zvěřová, Ph.D., a kol.

Gerontopsychiatrie v klinické praxi

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 8598. publikaci

Realizace obálky Zdeněk Dušek

Sazba a zlom Jan Šístek

Formát ePub Jan Šístek

Redakce a korektury PhDr. Jaroslava Hájková

Počet stran 272

Vydání 1., 2022

Vytiskla tiskárna TNM PRINT s.r.o., Nové Město

© Grada Publishing, a.s., 2022

Cover Photo © depositphotos/kevron2002

ISBN 978-80-271-4984-1 (ePub)

ISBN 978-80-271-4983-4 (pdf)

ISBN 978-80-271-3465-6 (print)

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Zvěřová, Martina

Gerontopsychiatrie v klinické praxi / Martina Zvěřová a kol.. -- Vydání 1.. -- Praha : Grada Publishing, 2022. -- 1 online zdroj. -- (Psyché)

Obsahuje bibliografie a rejstřík

ISBN 978-80-271-4984-1 (online ; ePub)

* 616.89-053.9 * (048.8:082)

– gerontopsychiatrie

– kolektivní monografie

616-053.9 - Geriatrie [14]

Seznam autorů:

MUDr. Luděk Daneš, CSc., Sexuologický ústav, PK VFN a 1. LF UK Praha

prim. MUDr. Vanda Franková, Psychiatrická nemocnice v Dobřanech

doc. PharmDr. Jana Hroudová, Ph.D., PK VFN a 1. LF UK Praha, Farmakologický ústav, 1. LF UK a VFN v Praze, Oddělení klinické farmakologie, VFN v Praze

doc. MUDr. Roman Jirák, CSc., PK VFN a 1. LF UK Praha

prof. MUDr. Radoslav Matěj, Ph.D., Ústav patologie a molekulární medicíny 3. LF UK a FTN, Praha

doc. Mgr. et Mgr. Tomáš Nikolai, Ph.D., Neurologická klinika 1. LF UK a VFN

doc. MUDr. Pavel Pavlovský, CSc., emeritní docent PK VFN a 1. LF UK Praha

MUDr. Olga Pecinovská, Klinika adiktologie VFN a 1. LF UK Praha

Mgr. Jana Stajnerová, Oddělení sociální péče, Fakultní nemocnice Plzeň

doc. MUDr. Martina Zvěřová, Ph.D., PK VFN a 1. LF UK Praha

Předmluva

Vážení čtenáři,

v knize, kterou právě držíte v ruce, jsme se snažili navázat na úspěšnou publikaci Jiráka a kol., Gerontopsychiatrie, která vyšla v r. 2013. Naším cílem je popsat současný stav poznání i nové trendy v diagnostice, léčbě a ve výzkumu psychiatrických onemocnění, která s sebou přináší seniorský věk. Knihu jsme uspořádali tak, aby jednotlivé kapitoly vždy obsahovaly základní informace o etiologii, klinickém obraze a možnostech léčby jednotlivého onemocnění. Uvádíme i možnosti nefarmakologických metod a preventivních postupů. V textu také najdete kazuistiky, které přibližují popisovanou problematiku.

Doufáme, že naše kniha bude přínosem pro denní praxi nejen psychiatrů.

Kolektiv autorů

1Současnost a historie gerontopsychiatrie

Martina Zvěřová

Stárnutí světové populace se stává jedním z určujících rysů 21. století. V souvislosti s ním nabývá obor gerontopsychiatrie na stále větším významu. Je nedílnou součástí psychiatrie, ale proti psychiatrii osob mladšího a středního věku má toto odvětví svá specifika související jednak se stárnutím organismu, jednak v důsledku doprovodných faktorů sociálních, které se mohou stát samotnými stresory či spouštěči psychických poruch. Ve všech lékařských oborech, tedy i v gerontopsychiatrii, probíhá i díky novým a dostupnějším technologiím intenzivní výzkum a rozvoj léčebných postupů a léčiv.

Již v roce 1843 přednášel na pražské lékařské fakultě o nemocech stáří, jako jeden z prvních, profesor Josef Hamerník. V roce 1926 byl při téže fakultě založen Ústav pro nemoci stáří, následně pak i díky profesoru Rudolfu Eiseltovi vzniká Klinika pro nemoci stáří. Roku 1953 se ustavila Mezinárodní gerontologická asociace (IAG), na jejímž založení se podílel český lékař profesor Bohumil Prusík. V roce 1962 vznikla Česká gerontologická společnost, ze které se pak jako samostatná jednotka vyčlenil obor gerontopsychiatrie. V rámci postgraduální výuky se následně gerontopsychiatrie profilovala jako nástavbový obor psychiatrie. Svou problematikou se překrývá s dalšími klinickými i preklinickými obory, zejména s geriatrií, neurologií, interní medicínou a dalšími.

Mezi hlavní okruhy jejího zájmu patří demence, deprese, deliriózní stavy, paranoidní syndromy, závislosti, poruchy spánku a poruchy chování ve stáří. Ve vyšším věku se samozřejmě mohou projevit všechny duševní poruchy typické pro střední věk, ale výrazně více jsou zastoupeny poruchy organicky podmíněné, jejichž výskyt právě s věkem narůstá.

O rozvoj tohoto odvětví se u nás zasloužila celá řada psychiatrů, především doc. Vojtěchovský, doc. Baštecký a primář Kümpel, hlavní autoři první české monografie Gerontopsychiatrie, která vyšla v roce 1994.

2Demografické údaje a prognózy

Martina Zvěřová

Zpráva OSN z roku 2019 uvádí, že v roce 2030 počet starších osob ve světě pravděpodobně dosáhne téměř 12 %, v roce 2050 to bude zřejmě 16 %. V roce 2100 má být až skoro čtvrtina obyvatel světa, tedy 23 %, starší 65 let. Odhaduje se, že do roku 2050 by každý čtvrtý obyvatel Evropy a Severní Ameriky mohl být starší 65 let.

V Evropě se střední délka života obyvatel narozených za posledních pět desetiletí prodloužila u mužů i žen přibližně o 10 let. V roce 2070 pravděpodobně dosáhne u mužů 86,1 roku proti 78,2 v roce 2018. U žen by pak v roce 2070 mohla dosáhnout 90,3 roku – proti 83,7 z roku 2018.

Počet obyvatel v produktivním věku v 27 státech Evropské unie (EU-27) se již přes deset let snižuje a odhaduje se, že do roku 2070 poklesne o 18 %. Situace se však mezi jednotlivými členskými státy a regiony liší. Počet obyvatel EU-27 činil v roce 1960 přibližně 12 % světové populace. V současnosti je přibližně 6 % a do roku 2070 pravděpodobně poklesne pod 4 % světové populace. V souvislosti s globálním stárnutím obyvatelstva bude pravděpodobně v nadcházejících desetiletích řada zemí světa čelit ohromnému množství problémů a tlaků ve vztahu k veřejným systémům zdravotní péče, důchodu a sociální podpory osob ve stáří.

Literatura

1. Dorling, D. (2021). World population prospects at the UN: our numbers are not our problem? The Struggle for Social Sustainability: Moral Conflicts in Global Social Policy. Briston, Policy Press.

2. Licher S., Yilmaz P., Leening M. J. G., Wolters F. J., Vernooij M. W., Stephan B. C. M., Ikram M. K., Ikram M. A. (2018). External validation of four dementia prediction models for use in the general community-dwelling population: a comparative analysis from the Rotterdam Study. European Journal of Epidemiology [online]. 33(7), 645-655 [cit. 2022-09-24]. Dostupné z: doi:10.1007/s10654-018-0403-y

3. Stephan, B. C. M., Pakpahan E., Siervo M. et al. (2020). Prediction of dementia risk in low-income and middle-income countries (the 10/66 Study): an independent external validation of existing models. The Lancet Global Health [online]. 8(4), e524-e535 [cit. 2022-11-10]. Dostupné z: doi:10.1016/S2214-109X(20)30062-0

4. Struktura a stárnutí obyvatelstva – Statistics Explained [online]. Eurostat [cit. 2021-07-12]. Dostupný z: https://europa.eu/eurostat/statistics-explained

5. Tang, E. Y. H., Harrison, S. L., Errington, L. et al. (2015). Current Developments in Dementia Risk Prediction Modelling: An Updated Systematic Review. PLOS ONE [online]. 10(9) [cit. 2022-09-23]. Dostupné z: doi:10.1371/journal.pone.0136181

6. The EU’s population projected up to 2100. (2019) [online]. Eurostat [cit. 2021-12-14]. Dostupné z: https://ec.europa.eu/eurostat/web/population-demography-migration-projections/population-projections-data

7. United Nations, Department of Economic and Social Affairs, Population Division (2019). World Population Prospects 2019: Ten Key Findings [online]. [cit. 2021-11-13]. Dostupné z: https://population.un.org/wpp

3Problematika senia

Martina Zvěřová

Stárnutí probíhá u každého jedince jinak, svou roli hraje nejen nástup a rychlost involučních změn, ale i původní funkční stav, životní styl, socioekonomický status ap.

Stáří neznamená automaticky nemoc či postižení. Stárnoucí člověk má v rodině a ve společnosti své nezastupitelné postavení nejen pro své zkušenosti a rozvahu, ale i pro svou neocenitelnou roli při výchově dětí. Někteří senioři si do vysokého věku udržují výbornou výkonnost fyzickou i psychickou, realizují se pracovně nebo se věnují svým koníčkům. U jiných může dojít k přechodnému zhoršení jinak dobrého zdravotního stavu vlivem nějaké zátěže v podobě infektu, závažného onemocnění nebo operace, případně v důsledku nepříznivých životních situací.

Další skupinu tvoří podle Kalvacha (2004) senioři tzv. křehcí. Bývají to jedinci již chronicky oslabení, s celou řadou preexistujících somatických chorob, jedinci psychicky labilní, depresivní, se sníženou úrovní kognitivních funkcí, s chronickým rizikem pádů apod. Někteří z nich vyžadují spolu se zdravotnickými a sociálními službami prakticky nepřetržitou pomoc rodiny a pečovatelské organizace, případně zůstávají v respitní péči či v léčebnách dlouhodobě nemocných apod.

K hlavním etiologickým činitelům duševních poruch ve stáří patří organické faktory. Jedná se o různá vlastní onemocnění centrálního nervového systému (CNS), ale i o somatická onemocnění a poruchy (např. choroby metabolismu, diabetes mellitus, kardiovaskulární onemocnění, infekční a zánětlivá onemocnění, senzorické poruchy). Nezanedbatelný podíl může mít vliv farmakoterapie, ať už ve smyslu polypragmazie, nebo v důsledku použití některých konkrétních léků, např. antiparkinsonik, hormonální substituce, hypotenziv či glukokortikoidů. Důležitá je samozřejmě otázka compliance nemocného, eventuálně jeho rodiny k léčbě.

V důsledku fyziologického stárnutí dochází k celé řadě interindividuálních a nekonstantních psychických změn, které, pokud nepřekročí určitou mez, nevedou dotyčného k návštěvě psychiatra. Jedná se o zhoršenou schopnost adaptace na nové podněty, zpomalení psychické výkonnosti, zvýšenou unavitelnost, neobratnost. Někdy pozorujeme sklon k emočním změnám, labilitě emocí, zvýšené sugestibilitě. Často se můžeme setkat se zvýšenou pohotovostí k úzkostným a depresivním reakcím. Typické bývají povahové změny, může docházet ke zvýraznění některých, zejména negativních rysů osobnosti. Až hypochondrického rázu mohou nabýt obavy o své vlastní zdraví.

Fyziologicky se zkracuje potřeba spánku, mění se spánková architektura. Myšlení bývá někdy rigidnější, zabíhavé, nicméně zachována je soudnost myšlení. U někoho se může rozvinout závislost na alkoholu, případně jiných návykových látkách, zejména benzodiazepinech, hypnotikách nebo analgetikách. Oslabena bývá i schopnost vštípivosti, je zhoršena tzv. novopaměť.

Naopak se v pokročilém věku setkáváme, opět přísně individuálně, se zlepšením odhadu situace, trpělivosti, rozvážnosti i stálosti.

Literatura

Kalvach, Z., Zadák, Z., Jirák, J. a kol. (2004). Geriatrie a gerontologie. Praha: Grada.

4Obecná psychopatologie a vyšetření gerontopsychiatrického pacienta

Pavel Pavlovský, Martina Zvěřová

Obecná psychopatologie je nedílnou součástí psychiatrie, bez její znalosti nejsme schopni popsat objektivní psychiatrický nález a stanovit diagnózu. Zabývá se nejen popisem jednotlivých psychopatologických termínů, ale studuje i souvislosti s patofyziologickými jevy, genetikou, biochemií, psychologií a sociologií. Psychopatologické jevy se nedají redukovat na psychologické zákonitosti, neboť je nelze oddělit od patofyziologických procesů, i když jejich poznání nám dosud mnohdy uniká. Psychopatologický jev je modifikován vlivy patoplastickými a patogenetickými, k patoplastickým vlivům patří nejen osobnost a samotná choroba, silně působí též vlivy psychogenní a sociální. K patogenetickým vlivům patří pak faktory povahy genetické, metabolické, toxické nebo infekční. Psychopatologický jev je součástí nějakého systému, který je dynamický a je ve spojení s dalšími systémy. Hledání souvislostí mezi jednotlivými příznaky a vztah k různým systémům, ať už biologické, nebo psychogenní povahy, je podkladem našeho klinického uvažování.

Objektivní a subjektivní symptomy nelze posuzovat odděleně – jde vždy o projevy určité osobnosti a tyto projevy musíme komplexně zhodnotit. Již prvé okamžiky setkání s nemocným nám přinášejí poznatky o jeho vzhledu, způsobu oblečení, stavu osobní hygieny, mimice a psychomotorickém tempu, zpravidla již při prvém kontaktu jsme schopni odhadnout úroveň jeho spolupráce s námi. Cenné informace nám poskytuje i objektivní anamnéza, tedy údaje od druhých osob, ať už je to pouhé parere praktického lékaře či lékaře pohotovostní služby, nebo záznam od policie, kdy se dozvídáme okolnosti odeslání nemocného do zdravotnického zařízení – všechny tyto údaje velmi pomáhají k objasnění situace, která k nám nemocného přivede. I u méně akutních případů oceníme údaje od blízkých osob – především členů rodiny, kteří nemocného dobře znají a pomohou nám v poznání pacientovy problematiky.

Při vyšetření starších pacientů je důležité, abychom se ptali jasně, stručně a přitom trpělivě. K vyloučení somatického onemocnění, které může mít mezi svými symptomy psychopatologické projevy, provedeme standardní orientační neurologické a interní vyšetření (základní laboratorní vyšetření: krevní obraz, biochemické parametry, funkce štítné žlázy, vyšetření moči, případně stanovení hladiny vitaminu B_12 a kyseliny listové, dále EKG a RTG plic). Při známkách kognitivního deficitu, případně farmakorezistenci, je vhodné provést zobrazovací vyšetření mozku (CT nebo MRI, SPECT), případně zvážit vyšetření mozkomíšního moku. Svou nezastupitelnou roli má psychologické vyšetření.

Pravidelně se při vyšetření zaměřujeme zejména na tři základní okruhy:

• posouzení paměťových a intelektových schopností,

• přítomnost symptomů svědčících pro poruchy nálady,

• přítomnost psychotické symptomatiky.

Při posuzování kognice se nespoléháme na pouhý rozhovor s pacientem. Pokud pacient sám své potíže (např. s pamětí) nezmíní, můžeme snadno počínající známky demence u dobře komunikativních pacientů přehlédnout. K jednoduchým a časově nenáročným testům k orientačnímu posouzení kognitivních funkcí patří test kreslení hodin a sedmičkový test. Rutinně používaný test MMSE (Mini-Mental State Examination) je schopen poměrně dobře odhalit pokročilé postižení ve smyslu demence, nicméně je zcela nespolehlivý u počínajících poruch kognitivních funkcí. Pokud máme podezření na onemocnění mírnou kognitivní poruchou, je vhodnější použití citlivějšího Montrealského kognitivního testu (MoCA). Dalším, podrobnějším a na administraci a vyhodnocení náročnějším je Addenbrookský kognitivní test. Soběstačnost pak hodnotíme pomocí dotazníků např. FAQ (Functional Activities Questionnaire), DAD (Disability Assessment in Dementia), BADLS (Bristol Activities of Daily Living Scale) a další. Podrobněji se této problematice věnuje příslušná kapitola, případně lze další informace o těchto testech najít ve zdrojových publikacích.

Literatura

1. Jirák, R. a kol. (2013). Gerontopsychiatrie. 1. vydání. Praha: Galén.

2. Raboch, J., Pavlovský, P. (2012). Psychiatrie. Praha: Karolinum.

3. Uhrová, T., Roth, J. a kol. (2020). Neuropsychiatrie: klinický průvodce pro ambulantní i nemocniční praxi. Praha: Maxdorf.

5Neuropsychologické vyšetření u pacientů staršího věku

Tomáš Nikolai

Vyšetření psychických funkcí u starších pacientů se v několika aspektech odlišuje od rutinního vyšetření dospělé populace mladšího věku. Klinické faktory jako možnost zvýšené unavitelnosti člověka, často se vyskytující motorická omezení či smyslové hendikepy mohou snižovat validitu rutinně užívaných psychologických metod. Interpretovatelnost dosažených výsledků v testech pak komplikuje absence dostatečného množství nástrojů s kvalitní normativní studií na pacientech staršího věku, je tedy daleko obtížnější odlišit nízký výkon od populační normy. Rovněž přítomnost kognitivní poruchy může významně snížit validitu testového vyšetření, proto je vhodné použít jiné testy pro kognitivně zdravé pacienty, pro pacienty s mírnou kognitivní poruchou a pro pacienta ve stadiu demence. Klinik je nucen zvažovat použitelnost a využitelnost psychologických testů s ohledem na cíl a kontext vyšetření a individuální situaci pacienta. Ačkoliv neexistuje shoda na všeobecně použitelných testových metodách pro vyšetření starších osob, existují určité základní principy pro jejich výběr, které nám mohou pomoci při vhodné volbě testového nástroje.

Přizpůsobení podoby testového vyšetření kognitivnímu stavu pacienta

Výběr testových metod je užitečné u starších osob přizpůsobit jejich kognitivnímu stavu. Pro orientační zařazení pacientů v rámci tzv. kognitivního kontinua (normální proces stárnutí – mírná kognitivní porucha – demence) je vhodné využít některý ze standardizovaných, validizovaných a mezinárodně ověřených screeningových testů kognice. Pacienty skórující ve screeningovém testu v rámci normy je v případě potřeby možné vyšetřit komplexní neuropsychologickou baterií. Takové vyšetření je indikováno zejména v případě přítomnosti subjektivních stížností na kognici, nebo při zvýšené hodnotě biomarkerů signalizujících možnost preklinického stadia neurodegenerativního onemocnění, či v případě popisovaných vaskulárních změn v kognitivně strategických oblastech mozku. Pacienty skórující screeningově v pásmu mírné kognitivní poruchy (Mild Cognitive Impairment, MCI) je užitečné vyšetřit neuropsychologickou baterií vždy pro specifikaci podoby kognitivního deficitu. U pacientů se syndromem demence mnohdy stačí výsledek screeningového vyšetření; podoba neuropsychologické baterie musí být adekvátně upravena a měla by obsahovat pouze jednodušší testy. Rutinně používané testy inteligence jsou pro stanovení kognitivního profilu obtížně využitelné, ve stadiu demence jsou pak v podstatě kontraproduktivní, neboť jejich výsledky nejsou v rámci diferenciální diagnostiky interpretovatelné a pro pacienty jsou zbytečnou zátěží. Doporučení podoby neuropsychologického vyšetření zobrazuje tabulka 5.1. Podobná doporučení platí i pro použití dotazníkových metod. Schopnost dobré introspekce u člověka s kognitivním deficitem klesá, a naopak jako doprovodný syndrom se rozvíjí tzv. anosognózie, tedy neschopnost adekvátně vnímat svůj zdravotní stav. Zatímco u kognitivně zdravých pacientů je sebeposouzení kognitivních stížností i neuropsychiatrických funkcí užitečné (zejména to platí pro depresivní příznaky, které na sobě pacienti poznají dříve než jejich bezprostřední okolí), ve stadiu MCI je již interpretovatelnost zjištěných výsledků u posuzovacích škál a dotazníků daleko obtížnější a je užitečné srovnat výpověď pacientů s pohledem pečovatele či rodinného příslušníka. Ve stadiu demence je pak mnohem výhodnější využívat testy a dotazníky vyplňované spíše pečovateli nebo rodinnými příslušníky pacienta, protože sebeposouzení pacienta bývá většinou nevalidní.

Kromě hloubky kognitivního deficitu určuje podobu testového materiálu i tzv. „kognitivní profil“, tedy podíl zasažení jednotlivých základních kognitivních domén či přítomnost narušení některých specifických kognitivních funkcí. Za základní kognitivní domény jsou v současné neuropsychologii považovány paměť, pozornost a pracovní paměť, exekutivní funkce, zrakově prostorové schopnosti, jazyk a řeč a v některých konceptech sociální kognice. Ze specifických kognitivních funkcí můžeme vyjmenovat například různé formy apraxií či agnózií. Testový materiál a podoba screeningových zkoušek i neuropsychologické baterie by se měly přizpůsobit indikaci pacienta a například v případě pacientů stěžujících si na zhoršení paměti by screeningové zkoušky i komplexní neuropsychologické baterie měly obsahovat testy umožňující časný záchyt poruchy paměti i možnost specifikace typu paměťové poruchy. Podobně to platí i pro ostatní kognitivní domény. V případě podezření klinika či stížností pacienta na poruchy specifických kognitivních funkcí je pak užitečné zařadit testy na jejich vyšetření, jako testy apraxie, neglektu apod.

Tab. 5.1 Neuropsychologické postupy u jednotlivých stadií kognitivního kontinua

Kognitivní kontinuum

Kognitivní deficit

Vhodné neuropsychologické nástroje hodnocení

Normální proces stárnutí

Absence kognitivních stížností ze strany pacienta či jeho okolí, bez kognitivního deficitu.

• Dotazníky subjektivních stížností na kognici (sebeposouzení);

• screeningové vyšetření kognice;

• komplexní neuropsychologická baterie (v odůvodněných případech).

Preklinické stadium neurodegenerativních onemocnění

Postupný úbytek kognitivních funkcí v čase, nedosahující klinicky významné úrovně (<1 SD od demograficky vázaných norem).

• Dotazníky subjektivních stížností na kognici (sebeposouzení i posouzení pečovatelem);

• screeningové vyšetření kognice;

• komplexní neuropsychologická baterie plus;

• longitudinální sledování za pomoci opakovatelných neuropsychologických baterií;

• speciální tzv. „challenging“ testy k záchytu hipokampální dysfunkce;

• komplexní počítačová interpretace výsledků neuropsychologické baterie.

Stadium MCI

Kognitivní deficit (>1–1,5 SD) v jedné nebo více kognitivních doménách, subjektivně popisované či objektivně pozorované kognitivní zhoršení při zachovaných aktivitách denního života.

• Dotazníky subjektivních stížností na kognici a funkčního stavu pacienta (sebeposouzení i posouzení pečovatelem);

• screeningové vyšetření kognice;

• komplexní neuropsychologická baterie.

Stadium demence

Měsíce trvající kognitivní deficit v jedné nebo více kognitivních doménách s narušenými aktivitami denního života.

• Dotazníky subjektivních stížností na kognici a funkčního stavu pacienta (posouzení pečovatelem);

• screeningové kognitivní testy nebo škály demence;

• plné (jednodušší) či zkrácené verze neuropsychologických baterií;

• neuropsychologické klinické zkoušky.

Přizpůsobení podoby testového vyšetření klinickému stavu pacienta či jeho diagnóze

Kromě kognitivní výkonnosti vstupuje do volby testového vyšetření i celkový klinický stav pacienta či znalost jeho diagnózy. V případě nemožnosti zatížit pacienta komplexním vyšetřením bez ohledu na jeho kognitivní výkonnost je užitečné použít screeningové či bedside vyšetření. Specifickou pozornost je třeba věnovat motorickým či řečovým hendikepům pacientů, zejména porucha řeči může významně zkreslit odhad jejich kognitivní výkonnosti. Do výběru vhodných metod rovněž vstupuje znalost diagnózy pacienta. U některých diagnóz (např. roztroušená skleróza, Alzheimerova nemoc, Parkinsonova nemoc, schizofrenie, epilepsie) jsou doporučeny konkrétní podoby testového vyšetření ať již na úrovni specifického screeningu, či tvorby a podoby komplexní neuropsychologické baterie. Seznam doporučených metod pro jednotlivé diagnózy obsahuje tabulka 5.2. Screeningové nástroje i komplexní neuropsychologické baterie se odlišují podle toho, na jaké kognitivní funkce a jejich poruchy se zaměřují. Vycházejí obvykle ze znalosti typického profilu kognitivního deficitu jednotlivých diagnóz již v časné fázi kognitivní poruchy a umožňují tak daleko přesnější detekci kognitivního deficitu než při využití nespecifických nástrojů, ať již na úrovni screeningu, či specifikace a stanovení kognitivního profilu. Specifickou problematikou je pak nespolupráce či přímo předstírání duševní poruchy. V takovém případě je vhodné zvolit měřítka tzv. validity výkonů, která umožní odhalit nepravděpodobný výkon, či přímo případný malingering pacientů.

Přizpůsobení volby testového vyšetření existenci a kvalitě dostupných informací o používaném testu

Ačkoliv již v současnosti existují určitá doporučení pro použití screeningových testových metod i komplexních neuropsychologických baterií u jednotlivých diagnóz, neexistuje dosud shoda na podobě screeningového vyšetření či neuropsychologické baterie napříč diagnózami. Doporučuje se ovšem při výběru metody dbát některých základních principů pro rozpoznání kvality a dostupnosti testového materiálu na lokální úrovni. Prioritou je použití testů, na jejichž validitě existuje mezinárodní shoda. Dále by tyto testy měly být standardizovány pro použití v české verzi, v ideálním případě by měly mít normativní studii pro starší osoby. Podpůrným argumentem pak může být lokální validační studie prokazující jejich srovnání se zlatým standardem vyšetření. I když v českém prostředí najdeme málo metod, které splňují všechny požadavky na kvalitu testového materiálu, přesto bychom jako klinici neměli rezignovat na požadavky kvality diagnostických nástrojů a používat pouze mezinárodně ověřené, standardizované, validované a pro Českou republiku lokalizované psychologické nástroje, ideálně se znalostí českých norem pro starší populaci. Důležitým pomocným aspektem výběru měrných nástrojů je mezinárodní i lokální shoda mezi odborníky na jejich validitě, která by měla zabezpečit zamezení použití nevalidovaných či špatně konstruovaných metod. Problematikou hodnocení validity testů se v českém prostředí zabývá například odborný časopis Testfórum, v němž vycházejí recenze používaných psychologických testů. Pro orientaci v používaných neuropsychologických testových metodách v České republice viz tabulku 5.2.

Tab. 5.2 Přehled dostupných neuropsychologických testů pro vyšetření kognitivních funkcí používaných v České republice

Všeobecné screeningové testy kognice

do 3 minut

Zkrácená verze Montrealského kognitivního testu (s-MoCA, Bezdíček et al., 2018).

Mini-Cog. +

do 15 minut

Mini-Mental State Examination (MMSE, Štěpánková et al., 2015; Bartoš & Raisová, 2018).

Montrealský kognitivní test (MoCA, Kopeček et al., 2017; Bartoš & Fayette, 2018).

15–30 minut

Addenbrookský kognitivní test, revidovaný (ACE-R, Beránková et al., 2018).

Mattisova škála demence (DRS 2, Bezdíček et al., 2015).*

Sedmiminutový screeningový test (Topinková et al., 2002).

Diagnosticky specifické screeningové testy

roztroušená skleróza

Brief International Cognitive Assessment for Multiple Sclerosis (BICAMS, Dusankova et al., 2012).

amyotrofická laterální skleróza

Edinburská kognitivně-behaviorální zkouška (ECAS, Bezdicek et al., 2018). *

epilepsie

Epitrack.  +

Kognitivně specifické screeningové testy

paměť

Test pěti slov.+

Test 16 slov (Urbanová a kol., 2016).

exekutivní funkce

Škála frontálního chování (Frontal Assessment Battery FAB, Bezdíček et al., 2019).

zrakově prostorové schopnosti

Test hodin (Mazancová et al., 2017).

apraxie

Test Upper Limb Apraxia (Tulia) – standardizovaný screeningový test apraxie – t. č. dostupný na webu v originální verzi.  +*

řeč

Screeningová baterie MAST (The Mississippi Aphasia Screening Test, Košťálová et al., 2008).

Komplexní neuropsychologické baterie

všeobecné

Krátká Klecanská neuropsychologická baterie (Straková a kol., 2019).

roztroušená skleróza

Minimal Assessment of Cognitive Function in Multiple Sclerosis (MACFIMS, Dusankova, Kalincik, Havrdova, & Benedict, 2012). *

Alzheimerova nemoc

Uniform Data Set UDS (Nikolai et al., 2018).

Parkinsonova nemoc

Neuropsychologická baterie pro vyšetření kognice u PN (Bezdicek et al., 2016).

schizofrenie

Measurement and Treatment Research to Improve Cognition in Schizophrenia (MATRICS, Havlík et al., 2021). *

Předstírání poruch kognice

Test mince v ruce (Preiss et al., 2017).

Reyův 15položkový test (Raisová a kol., 2018).

Delayed Matching to Sample Task 48 (Nikolai et al. 2021). *

Subjektivní stížnosti

Dotazník subjektivních stížností na kognici (Marková et al., 2017).*

Dotazník mírné poruchy chování (Matušková et al., 2021).

Poznámky:

+ Neexistuje normativní ani validační studie na české populaci. * Existuje pouze výzkumný překlad.

Testové vyšetření u starších osob se v mnoha aspektech odlišuje od běžného psychologického vyšetření dospělých. Při výběru testů je nutné brát v úvahu individuální kognitivní i zdravotní stav pacienta, případnou základní diagnózu, kterou pacient trpí, a dostupnost i kvalitu testového materiálu včetně existence vhodného srovnávacího standardu v podobě kvalitní normativní studie pro starší osoby. Každé vyšetření je vhodné začít screeningovým testem kognice a podle dosaženého výsledku i klinického kontextu, dále v případě potřeby doplnit další, komplexnější zkoušky a metody. V klinické praxi bychom se měli vyhnout zanedbání rozvoje kognitivního deficitu na jedné straně, ale i zbytečného zatěžování pacientů nevhodně zvolenými testovými bateriemi. Rovněž bychom se měli v klinické praxi vyhnout využití metod s nejasnou či neprokázanou validitou. Výsledky testů je pak vždy nutné posuzovat v celkovém klinickém kontextu pacienta. V případě podezření na nízkou spolupráci pacienta při klinickém i testovém vyšetření je užitečné zařadit některý z testů měřících validitu výkonů.

Literatura

1. Bartos, A., Fayette, D. (2019). Validation of the Czech Montreal Cognitive Assessment for Mild Cognitive Impairment due to Alzheimer’s Disease and Czech Norms in 1,552 Elderly Persons. Dementia and Geriatric Cognitive Disorders [online]. 46(5-6), 335–345 [cit. 2021-07-12]. Dostupné z: https://doi.org/10.1159/000494489

2. Bartos, A., Raisova, M. (2016). The Mini-Mental State Examination: Czech Norms and Cutoffs for Mild Dementia and Mild Cognitive Impairment due to Alzheimer’s Disease. Dementia and Geriatric Cognitive Disorders [online]. 42(1–2), 50–57 [cit. 2021-07-12] Dostupné z: https://doi.org/10.1159/000446426

3. Beránková, D., Krulová, P., Mračková, M., Eliášová, I., Košťálová, M., Janoušová, E., Tomagová, M. (2015). Addenbrookský kognitivní test – orientační normy pro českou populaci: Addenbrooke’s cognitive examination – approximate normal values for the Czech population. Česká a slovenská neurologie a neurochirurgie: časopis českých a slovenských neurologů a neurochirurgů. Brno: Ambit Media, 78(3), 300–305.

4. Bezdicek, O., Červenková, M., Moore, T. M., Stepankova Georgi, H., Sulc, Z., Wolk, D. A., Weintraub, D. A., Moberg, P. J., Jech, R., Kopecek, M., Roalf, D. R. (2020). Determining a Short Form Montreal Cognitive Assessment (s-MoCA) Czech Version: Validity in Mild Cognitive Impairment Parkinson’s Disease and Cross-Cultural Comparison. Assessment [online]. 27(8), 1960-1970 [cit. 2021-07-12]. Dostupné z: https://doi.org/10.1177/1073191118778896

5. Bezdicek, O., Michalec, J., Nikolai, T., Havránková, P., Roth, J., Jech, R., Růžička, E. (2015). Clinical Validity of the Mattis Dementia Rating Scale in Differentiating Mild Cognitive Impairment in Parkinson’s Disease and Normative Data. Dementia and Geriatric Cognitive Disorders [online]. 39(5–6), 303–311 [cit. 2021-09-10]. Dostupné z: doi:10.1159/000375365

6. Bezdicek, O., Nikolai, T., Michalec, J., Růžička, F., Havránková, P., Roth, J., Jech, R., Růžička, E. (2017). The Diagnostic Accuracy of Parkinson’s Disease Mild Cognitive Impairment Battery Using the Movement Disorder Society Task Force Criteria. Movement Disorders Clinical Practice [online]. 4(2), 237–244 [cit. 2021-07-20]. Dostupné z: https://doi.org/10.1002/mdc3.12391

7. Bezdicek, O., Růžička, F., Fendrych Mazancova, A., Roth, J., Dušek, P., Mueller, K., Růžička, E., Jech, R. (2017). Frontal Assessment Battery in Parkinson’s Disease: Validity and Morphological Correlates. Journal of the International Neuropsychological Society [online]. 23(8), 675-684 [cit. 2021-07-10]. Dostupné z: https://doi.org/10.1017/S1355617717000522

8. Bezdíček, O., Marková, L., Soósová, N., Forgáč, M. (2018). Czech version of the Edinburgh Cognitive and Behavioral Amyotrophic Lateral Sclerosis Screen – a pilot study. Česká a slovenská neurologie a neurochirurgie [online]. 81/114(2), 208–212 [cit. 2021-08-05]. Dostupné z: doi:10.14735/amcsnn2018208

9. Dusankova, J. B., Kalincik, T., Havrdova, E., Benedict, R. H. B. (2012). Cross Cultural Validation of The Minimal Assessment of Cognitive Function in Multiple Sclerosis (MACFIMS) and The Brief International Cognitive Assessment for Multiple Sclerosis (BICAMS). The Clinical Neuropsychologist [online]. 26(7), 1186–1200 [cit. 2021-07-10]. Dostupné z: https://doi.org/10.1080/13854046.2012.725101

10. Havlik, F., Michalec, J., Kališová, L., Děchtěrenko, F., Chlebovcová, M., Vaškovicová, M., Bezdicek, O. (2021). The normative data study of the Czech MATRICS consensus cognitive battery. The Clinical Neuropsychologist [online]. 35(sup1), S50–S64 [cit. 2021-07-10]. Dostupné z: doi:10.1080/13854046.2021.1962410

11. Kopecek, M., Stepankova, H., Lukavsky, J., Ripova, D., Nikolai, T., Bezdicek, O. (2017). Montreal cognitive assessment (MoCA): Normative data for old and very old Czech adults. Applied Neuropsychology: Adult [online]. 24(1), 23–29 [cit. 2021-07-08]. Dostupné z: doi:10.1080/23279095.2015.1065261

12. Kostálová, M., Bártková, E., Sajgalíková, K., Dolenská, A., Dusek, L., Bednarík, J. (2009). A standardization study of the Czech version of the Mississippi Aphasia Screening Test (MASTcz) in stroke patients and control subjects. Brain Injury [online]. 22(10), 793–801 [cit. 2021-07-08]. Dostupné z: doi:10.1080/02699050802372190

13. Markova, H., Andel, R., Stepankova, H., Kopecek, M., Nikolai, T., Hort, J., Thomas-Antérion, C., Vyhnalek, M. (2017). Subjective Cognitive Complaints in Cognitively Healthy Older Adults and Their Relationship to Cognitive Performance and Depressive Symptoms. Journal of Alzheimer’s Disease [online]. 59(3), 871–881 [cit. 2021-08-12]. Dostupné z: doi:10.3233/JAD-160970

14. Matuskova, V., Ismail, Z., Nikolai, T., Markova, H., Cechova, K., Nedelska, Z., Laczo, J., Wang, M., Hort, J., Vyhnalek, M. (2021). Mild Behavioral Impairment Is Associated With Atrophy of Entorhinal Cortex and Hippocampus in a Memory Clinic Cohort. Frontiers in Aging Neuroscience [online]. 13 [cit. 2022-01-04]. Dostupné z: doi:10.3389/fnagi.2021.643271

15. Mazancova, A. F., Nikolai, T., Stepankova, H., Kopecek, M., Bezdicek, O. (2017). The Reliability of Clock Drawing Test Scoring Systems Modeled on the Normative Data in Healthy Aging and Nonamnestic Mild Cognitive Impairment. Assessment [online]. 24(7), 945–957 [cit. 2021-09-05]. Dostupné z: doi:10.1177/1073191116632586

16. MBItest [online]. [cit. 2022-01-04]. Dostupné z: https://mbitest.org

17. Nikolai, T., Cechova, K., Bukacova, K., Fendrych Mazancova, A., Markova, H., Bezdicek, O., Hort, J., Vyhnalek, M. (2021). Delayed matching to sample task 48: assessment of malingering with simulating design. Neuropsychology, development, and cognition. Section B, Aging, neuropsychology and cognition, 28(6), 797–811.

18. Nikolai, T., Stepankova, H., Kopecek, M., Sulc, Z., Vyhnalek, M., Bezdicek, O. (2018). The Uniform Data Set, Czech Version: Normative Data in Older Adults from an International Perspective. Journal of Alzheimer’s Disease [online]. 61(3), 1233–1240 [cit. 2021-09-10]. Dostupné z: doi:10.3233/JAD-170595

19. Preiss, M., Bartoš, A., Čermáková, R., Nondek, M., Benešová, M., Rodriguez, M., Raisová, M., Laing, H., Mačudová, G., Bezdíček, O., Nikolai, T. (2012). Neuropsychologická baterie Psychiatrického centra Praha: Klinické vyšetření základních kognitivních funkcí. Praha: PCP.

20. Preiss, M., Příhodová, T., Raisová, M., Maliňáková, J., Minarčková, N., Marková, J., Krámský, D. (2017). Měření simulace – test mince v ruce. Česká a slovenská neurologie a neurochirurgie [online]. 80/113(3), 307–315 [cit. 2021-09-04]. Dostupné z: doi:10.14735/amcsnn2017307

21. Raisová, M., Preiss, M., Příhodová, T., Maliňáková, J., Minarčíková, N. a Marková, J. (2018). Měření úsilí a simulace – Reyův 15položkový paměťový test. Psychiatrie [online]. 22(2), 75–82 [cit. 2021-09-04]. Dostupné z: http://www.tigis.cz/images/stories/psychiatrie/ 2018/2_2018/raisova_2_2018_web-6.pdf

22. Stepankova, H., Nikolai, T., Lukavsky, J., Bezdicek, O., Vrajova, M., Kopecek, M. (2015). Mini-mental state examination – Czech normative study. Česká a slovenská neurologie a neurochirurgie [online]. 78, 57–63 [cit. 2021-09-08]. Dostupné z: doi:10.14735/amcsnn201557

23. Straková, E., Věchetová, G., Dvořáková, Z., Orlíková, H., Preiss, M. (2020). Krátká neuropsychologická baterie (KNB): Manuál. 1. vyd. Národní ústav duševního zdraví.

24. Topinková, E., Jirák, R., Kožený, J. (2002). Krátká neurokognitivní baterie pro screening demence v klinické praxi: sedmiminutový screeningový test. Interní medicína pro praxi, 8, 386–391.

25. Urbanova, M., Vyhnalek, M., Nikolai, T., Michalec, J., Sheardova, K., Laczo, J., Hort, J. (2014). Validity of Enhanced Cued Recall Test in the Diagnosis of Alzheimer Dementia and Behavioral Variant of Frontotemporal Dementia. Česká a slovenská neurologie a neurochirurgie, 77(5), 576–581.

6Depresivní poruchy ve stáří

Martina Zvěřová

Knejčastějším psychiatrickým diagnózám ve vyšším věku vyžadujícím nutnost psychiatrické intervence patří vedle demencí ajejich komplikací depresivní poruchy. Současně jde iočastý důvod hospitalizace na psychiatrickém lůžku. Vsouvislosti srůstem seniorské populace přibývá idepresivních poruch. Podle dostupných údajů lze odhadovat, že do roku 2025 bude více než třetina populace starší 60 let. To ssebou mimo jiné přináší izvyšující se počet zdravotních problémů včetně duševních onemocnění, tedy idepresí, pro které je věk nezávislým rizikovým faktorem. Deprese se podle některých demografických aepidemiologických ukazatelů stávají jednou znejvýznamnějších příčin „ztracených let vdůsledku snížení funkčních schopností– disability“ (po ischemické chorobě srdeční).

Diagnostika aléčba deprese ve vyšším věku není pokaždé jednoduchá apřesná, jelikož symptomatika se často liší od „učebnicové“ deprese mladšího věku. Depresivní poruchy nezřídka doprovázejí celou řadu dalších chorob, jejichž průběh urychlují či komplikují, případně oboje. Vřadě případů se podílejí na jejich etiopatogenezi apředstavují pro ně ivýznamný rizikový faktor. Ve výčtu etiologických arizikových faktorů depresivních poruch figurují jednak některá somatická aneurodegenerativní onemocnění, která jsou svýskytem depresí často spojena, jednak vlivy bio-psycho-sociální. Mezi onemocnění dávaná do souvislosti svyšším výskytem depresivních poruch se řadí zejména metabolické poruchy (depresivita u50% pacientů shypotyreózou, u8–28% sdiabetem mellitem, umalnutrice ahypovitaminóz), onkologická onemocnění (nejvyšší ukarcinomu pankreatu, až 50%), cerebrovaskulární akardiovaskulární onemocnění (depresivita u47% pacientů po centrální mozkové příhodě; u45% pacientů po infarktu myokardu) aneurodegenerativní asmyslová onemocnění (depresivita u39% pacientů sParkinsonovou nemocí, až u58% pacientů sroztroušenou sklerózou). Většinou platí, že chronické azávažné tělesné onemocnění je pro rozvoj deprese vyšším rizikem než to, které vzniká náhle. Závažnost depresivních poruch vseniu tkví ive velmi vysokém riziku sebevražedného jednání.

Mezi kritéria depresivní fáze podle Mezinárodní klasifikace nemocí (MKN 10) zařazujeme stabilně depresivní náladu, která je přítomná po většinu dne akterá trvá alespoň dva týdny, dále ztrátu zájmů apotěšení zaktivit jinak běžných, ztrátu sebedůvěry asebeúcty, zvýšenou unavitelnost asnížení energie. Příznačná je izměna psychomotorické aktivity (nejčastěji její zpomalení), prožívání pocitů bezdůvodné viny nebo výčitek, poruchy spánku, opakované myšlenky na smrt nebo sebevraždu, snížená schopnost koncentrace pozornosti azměny orexie, buď ve smyslu nechutenství, či naopak přejídání se. Mezi další doprovodné symptomy patří anxieta nebo apatie, pocity zbytečnosti, marnosti, někdy naopak bývá přítomna zvýšená podrážděnost, vnitřní napětí aneklid. Pro diagnostiku těžké deprese spsychotickou hloubkou je podstatná přítomnost mikromanických myšlenkových obsahů (nihilistické bludy, pseudomegalomanické bludy, zdůrazňování vlastní neschopnosti asebeobviňování se), případně depresivní stupor.

Deprese se ve stáří vyskytuje častěji než ve středním věku. Vliteratuře bývá nejčastěji vtéto věkové kategorii uváděna 10–12% prevalence plně vyjádřené depresivní poruchy. Pokud jsou započítány depresivní stavy isneúplně vyjádřenou symptomatikou, hodnoty se pohybují kolem 15–25%. Ještě mnohem častěji se podle výsledků studií objevuje deprese useniorů žijících ve zdravotnických asociálních zařízeních, jako jsou domovy důchodců nebo léčebny dlouhodobě nemocných. Procento jedinců trpících depresí se pohybuje mezi 30–50% (vzávislosti na metodice šetření). Na druhou stranu má zdravý senior spíše menší riziko vzniku deprese než mladší jedinec, což se vysvětluje nejčastěji již nabytými životními zkušenostmi aurčitým nadhledem při řešení obtížných životních situací.

Příčiny vzniku depresí ve stáří jsou různé. Jedním zhlavních důvodů je chronický stres. Na jeho zvyšování mají vliv především akutní achronická tělesná onemocnění abolesti, finanční asociální problémy, nepříznivá bytová situace aj. Spouštěčem onemocnění se mohou stát také negativní životní události, především ztráta partnera, odchod do důchodu, ztráta socioekonomického statusu, ztráta přátel, což vede nezřídka kosamělosti, izolaci aztrátě potřebné sociální podpory aprostoru kudržování důležitých sociálních dovedností. Velmi deprimující je pak narušení pohyblivosti asoběstačnosti.

Mezi nejčastější diagnózy poruch nálady, které přetrvávají zmladšího věku, patříperiodická depresivní porucha, depresivní fáze bipolární poruchy, případně deprese provázející jiná duševní onemocnění. Nově se ustarších pacientů objevují depresivní syndromy provázející organické postižení centrálního nervového systému včetně demencí. Iupacientů starších 65 let se však setkáváme sdepresivními poruchami, které nevznikají na organickém podkladě akteré se unich vtomto věku vyskytly poprvé. Je důležité myslet ina možnost vyvolání deprese iatrogenně, obvykle nevhodnou kombinací léčiv, smožností její plné manifestace včetně suicidiálních pokusů! Příznaky depresivní poruchy spontánně mizí po vysazení depresogenní medikace.Mezi tato farmaka patří některá antihypertenziva (betablokátory, thiazidy, reserpin), digoxin, kortikoidy, antiparkinsonika (L-DOPA, amantadin), nesteroidní antiflogistika (indometacin), analgetika (kodein, opioidy), řada cytostatik aněkterá psychofarmaka (benzodiazepiny, některá antipsychotika první generace aj.).

Symptomy deprese bývají useniorních nemocných občas mylně pokládány za průvodní jev fyziologického procesu stárnutí, atak porucha zůstává často nediagnostikována. Důvodem chybějící či mylné diagnózy může být ifakt, že jednoznačná kritéria plně rozvinuté depresivní fáze nemusí být ustarších pacientů naplněna či jsou atypicky vyjádřená. Problematiku depresí ve stáří je navíc velmi důležité zasadit do komplexního kontextu bio-socio-ekonomického, demografického ipolitického. Mezi rizikové faktory pro rozvoj deprese vseniu patří: věk nad 60let, ženské pohlaví, bolest, přítomnost tělesného onemocnění nebo jeho chronicita, neuroendokrinní změny, abúzus alkoholu anávykových léků, existenční problémy, ztráta blízké osoby, sociální izolace, pozitivní psychiatrická anamnéza, porucha osobnosti, organické změny CNS či postupné zhoršování senzorických funkcí. Ve starším věku dochází nejen kvzestupu rizikových faktorů, ale deprese obecně také trvá déle než umladých jedinců, má tendenci kchronifikaci. Spostupujícím věkem přibývá obvykle ipočet negativních životních událostí aživotních ztrát. Na rozdíl od mladších pacientů, starší lidé (zejména muži) osvých emocích většinou neradi mluví, „nechtějí zbytečně obtěžovat lékaře“. Mají spíše sklon depresi popírat, zlehčovat či racionalizovat („nemám dobrou náladu proto, že mě tak bolí klouby“). Hovoří se otzv. „depresi bez deprese“. Nemocný se spíše upíná na tělesné příznaky, jako je nevolnost, bolest, pálení nebo křeče, nebo uvádí příznaky ztzv. somatického syndromu depresivních poruch (ztráta energie, nespavost, nechutenství, hubnutí adalší). Tyto obtíže bývají dlouhodobé, nedaří se je dostatečně objektivizovat ajsou obvykle spojeny snevysvětlitelným zhoršováním celkového stavu. Takový pacient pak přichází kpsychiatrovi až po několikaměsíčním trvání poruchy, většinou po celé řadě zbytečných apotíže nevysvětlujících vyšetření aneúspěšné léčbě tělesných obtíží. Někdy je přiveden rodinou kvůli změnám svého chování, podrážděnosti, nezájmu ookolní dění, zanedbávání vlastních potřeb, včetně potřeb nutritivních ahygienických, případně pro podezření na demenci. Obtížné může být odlišení deprese od demence vpřípadě, kdy behaviorální projevy deprese mohou napodobovat demenci. Jde např. ozanedbávání osobní hygieny avzhledu, odmítání potravy, vykonávání potřeby mimo WC, oslovní afyzickou agresivitu, nadměrné požívání alkoholu bez předchozího podobného chování vpředchorobí.

Literatura

1. Avasthi, A., Grover, S. (2018). Clinical practice guidelines for management of depression in elderly.Indian Journal of Psychiatry[online]. 60(7) [cit. 2021-07-13]. Dostupné z: doi:10.4103/0019-5545.224474

2. Blazer, D., Williams, C. D. (1980). Epidemiology of dysphoria and depression in an elderly population.American Journal of Psychiatry, 137, 439–444.

3. Konrád, J. Stáří adeprese [online]. [cit. 2021-07-21]. Dostupné z: http://czech-neuro.cz

4. Krombholz, R. (2013). Deprese ve vyšším věku ajejí léčba. Geriatrie agerontologie, 2, č. 1, 36–39.

5. Mezuk B., Edwards L., Lohman M., Choi M., Lapane K. (2012). Depression and frailty in later life: asynthetic review.International Journal of Geriatric Psychiatry[online]. 27(9), 879–892 [cit. 2021-06-26]. Dostupné z: doi:10.1002/gps.2807.ICD-10 [online]. WHO [cit. 2021-06-26]. Dostupné z: http://www.who.int/classifications/icd/en/

10. Zvěřová, M. (2021). Deprese ustarších osob.Solen,22(3),126–128.

Table of Contents

Předmluva

1 Současnost a historie gerontopsychiatrie

2 Demografické údaje a prognózy

3 Problematika senia

4 Obecná psychopatologie a vyšetření gerontopsychiatrického pacienta

5 Neuropsychologické vyšetření u pacientů staršího věku

6 Depresivní poruchy ve stáří