Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Ing. Radka Vrzalová

Z Radčina rodinného receptáře
Jak vařit úsporně bez lepku, mléka a jiných alergenů

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 8683. publikaci

Odpovědná redaktorka Zuzana Burdová
Fotografie Radka Vrzalová, Vendula Černá
Sazba a zlom Antonín Plicka
Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 160
Vydání 1., 2022

Vytisklo TISK CENTRUM s.r.o., Moravany u Brna

© Grada Publishing, a.s., 2022
Cover Photo © Radka Vrzalová, 2022

ISBN 978-80-271-6679-4 (ePub)
ISBN 978-80-271-6678-7 (pdf)
ISBN 978-80-271-3724-4 (print)

Úvod

Když jsem dopisovala třetí knížku Slavnosti, už jsem měla v hlavě nápad na verzi s pro změnu obyčejnými, jednoduchými recepty. V maminčině knihovně jsem totiž narazila na spoustu starých spisků, rodinných kuchařek po babičce, na zápisky po prababičce a i několik dnes už určitě cenných svazečků Marie Janků-Sandtnerové.

Pak přišlo období, kdy se mi do knížky nechtělo, protože takovéto kuchařky začaly být najednou v módě. Několik takových krásných knížek vyšlo před covidem, ale žádná nebyla samozřejmě čistě bezlepková. V době covidové jsme se naučili zase vařit a připravovat spoustu jídel doma a troufám si říct, že tento trend nám nějakou dobu vydrží.

Knížka je proto tentokrát trošku jiná. Na každý měsíc vám nabízím menu, které u nás máme moc rádi, a recepty, které se u nás dědí z generace na generaci. Menu jsou složená buď z přirozeně bezlepkových pokrmů ze surovin dostupných v českých obchodech a na trzích, nebo jsem zapojila svoji invenci a vytvořila bezlepkovou variantu a uvádím vám i možnosti pro další přidružené potravinové alergie či intolerance. Musím přiznat, že úspornost jsem původně neřešila, ale nakonec jsem zjistila, že u většiny receptů se dá nastavit množství nebo že se v nich opakuje základní poměrně levná surovina (třeba jáhly, mrkev, brambory), které koupíte třeba jedno kilo a připravíte z ní celou paletu pokrmů. Dalším benefitem je používání jednodruhových mouk. Jedinou výjimkou jsou směsi české firmy EAT-fit, protože se jedná o sofistikovaně namíchané základy bez přídavných gum a dalších zahušťovadel. Aby nám to leckde lépe drželo, využila jsem opravdu historickou surovinu − mouku z mletého lněného semínka, které se na statku dávalo koním pro lesklou srst a z kterého se vařil nápoj na posilnění po porodu. V žádném receptu nenajdete droždí, protože kynuté těsto z kvalitnější mouky se dřív skutečně peklo jen v neděli nebo o slavnostech či svátcích a bylo poměrně drahé.

Snad udělám některými rodinnými recepty radost také pacientům s histaminovou intolerancí (HIT). Troufám si říct, že všechny recepty zvládnou připravit začátečníci, některé dokonce i děti. Proto u receptů nenajdete označení, zda jsou „snadné“ nebo „velmi snadné“. Myslím si, že si s nimi poradí úplně každý.

Pojďte tedy nakouknout pod pokličku našich rodinných receptur, které se u nás dědí v malých sešitcích, na umaštěných papírcích nebo nám zůstaly někde na staré pohlednici. Jako bonus jsem připravila pár rad, co a jak v kuchyni nebo u stolu. A nezapomeňte − stejně jako do těch starých sešitků JE POVOLENO DO TÉTO KNÍŽKY PSÁT! Poznámky, vlastní vychytávky, co vám chutná nebo nechutná, kolik se nakrmilo strávníků a tak dále. Kniha je totiž tištěna na papíře, na kterém se zápisky nebudou mazat, a vy je tak můžete uchovat pro další generace jako rodinné stříbro.

Ať se vám knížka líbí a hodně ji využíváte.

S láskou k tomu dobrému, co na zašlém papíře a v mé genetické paměti po předcích zůstalo

Vaše Radka Vrzalová

Vysvětlení piktogramů

… bez lepku

… bez mléka

… bez laktózy

… bez vajec

… bez kukuřice

… bez ořechů

… bez sóji

… bez droždí

… pro vegany

… z jednodruhových mouk

Jaro

Jaro, to jsou pro mě Velikonoce, žluté hlavičky podbělu na rumišti za naší bytovkou a první kopřivy ve stráni, na které maminka vždycky čekala a pak si každý večer oplachovala kopřivovým odvarem vlasy. Už od ledna jsme doma pěstovali na vatě řeřichu a za domácí úkol jsme dělali pokusy s rašící hlavičkou cibule ponořenou do vody ve skleničce od přesnídávky.

Velikonoce jsme doma prožívali stejně jako Vánoce. Podobně jako před Vánoci se hlavně uklízelo − myla se okna, praly se záclony a závěsy. S bráchou jsme si museli uklidit skříně. Pekl se samozřejmě kynutý nebo tvarohový mazanec a třený beránek. Se starou kameninovou formou na beránka po babičce moje maminka vždycky hrozně bojovala. Když beránkové těsto vyteklo, a beránek měl pak tenký krk a padala mu hlava, podpírali jsme ho zezadu čokoládovými vajíčky a lanýžovými figurkami kačenek a kuřátek, které se prodávaly na váhu. Beránka jsme polévali čokoládou nebo zdobili pusinkami z máslového krému, místo očí jsme mu dávali rozinky nebo lentilky a na krk dostal vždycky mašli. K Velikonocům jsme dostávali drobné dárky − nějaké oblečení (spodní prádlo, ponožky). Pak to byla samozřejmě čokoládová vajíčka nebo duté čokoládové figurky. Ty byly ale velmi nedostatkovým zbožím, takže se na ně u pultu stála dlouhá fronta. Stejně tak se později stála fronta na Kinder vajíčka, která byla dostupná jen ve speciálním obchodě s lahůdkovým a zahraničním zbožím, tzv. ESO. Pomlázka se u nás nikdy nekupovala − tatínek chodil s bráchou na vrbové proutky a pletli pomlázku z osmi, nebo dokonce z šestnácti proutků.

Maminka vždycky vzpomínala, jak její bratři před pondělní pomlázkou nemohli dospat – prostřední z bratrů Vašek už stál v sedm hodin u dveří, prý aby byl všude první. I můj bratr startoval poměrně brzy a vajíček na tvrdo i těch čokoládových bylo v úterý vždycky dost. Po Velikonocích jsme si pravidelně k večeři dělali bílky plněné vajíčkovohořčičnou pomazánkou a posypali jsme ji právě vzrostlou naklíčenou řeřichou.

Poslední dva roky základní školy jsme měli předmět pěstitelské práce. Učitelé nás na podzim a pak hlavně na jaře nahnali na školní pozemek, kde jsme ryli, pleli, seli a sázeli „na známky“. Úroda zeleniny a ovoce se poté zužitkovala ve školní kuchyni. Byl to vlastně takový systém komunitní zahrady, který je dneska tak moderní. Nepoužívala se žádná hnojiva, jen školní kompost, který jsme se také učili zakládat. A když někdo z rodičů sehnal z Kvítkova Dvora koňský hnůj, měla soudružka učitelka Bartošová ohromnou radost. Myslím si, že tohle společné šťourání v zemi dnešním dětem trochu chybí. A pokud vím, zpracování ovoce ze školní zahrady v konvenční školní kuchyni není tak jednoduché.

BŘEZEN

Uzená pohanková polévka

Pro 6−8 osob

150 g celé pohanky

1 malá cibule na kostičky

1 mrkev na kostičky (150 g)

500−750 g uzených žebírek či vepřového ocásku nebo křížových kostí + 2 bobkové listy, 3 kuličky nového koření, 3 kuličky černého pepře, sůl dle chuti

2 polévkové lžíce sádla nebo oleje

1,5 l vody

pepř mletý bílý, drhnutá majoránka dle chuti, případně špetka soli (uzené maso je slané dost)

V babiččině receptáři zapsána jako velmi levná. Hodí se na zahřátí nebo jako svačina.

1.Uzené maso povaříme s kořením a solí ve vodě (1,5 l) do měkka. Maso vyndáme a necháme zchladnout, vykrájíme z kostí. Vývar ponecháme.

2.Pohanku propereme ve vroucí vodě v sítku, necháme okapat. Ve větším kastrolu na tuku osmažíme cibuli a mrkev, přidáme opranou a okapanou pohanku, krátce osmažíme. Přelijeme vývarem z masa (cca 1 l), přidáme okrájené maso, pepř a majoránku, vaříme cca 15 minut, než změkne pohanka. Na talíři podáváme s petrželkou nebo posekanou pažitkou.

Domácí velikonoční sekaná

Na 8 porcí po dvou plátcích

500 g vepřové plece (klidně prorostlejší)

500 g předního hovězího

250 g prorostlého bůčku

8 větších kostek ledu

1,5 špekáčku nebo párku či klobásy do textury

1 velká cibule

3 středně velké stroužky česneku

2 lžičky mletého kmínu

3 lžičky drhnuté majoránky

½ lžičky mletého zázvoru

2 lžičky soli, mletý pepř dle chuti

6 g kypřicího prášku do pečiva

větší mísa, výkonný nebo ponorný mixér, forma na srnčí hřbet, pečicí papír

Pravou řeznickou sekanou spojovanou ledem umí málokdo. Jakmile ji ale jednou vyzkoušíte, možná se zní uvás doma stane tradice.

1.Bůček nakrájíme na kostky velké 2 cm apřidáme sledem do mixéru. Pomalu promixujeme tuk sledem avytvoříme tzv. řeznickou spojku, která nahradí vejce azajistí sekané nadýchanou strukturu.

2.Zbytek masa nameleme na strojku, špekáčky nakrájíme na drobné, 1 cm velké kostičky, cibuli oloupeme anasekáme na drobno, česnek prolisujeme nebo utřeme na pastu.

3.Vše promícháme ve větší míse, přidáme koření, sůl akypřicí prášek.

4.Masovou fáš přemístíme do formy vyložené pečicím papírem apečeme cca 2 hodiny na 140 °C na horký vzduch nebo na 160 °C na statiku, nebo dokud nebude špejle po vytažení ze středu sekané suchá. Podáváme sbramborovou nebo nastavovanou kaší.