Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Damon Zahariades

Jak být asertivní a říkat ne bez pocitu viny

Přeloženo z anglického originálu The Art of Saying NO Translated and published by GRADA Publishing with permission from the Art of Productivity and DZ Publications. This translated work is based on The Art of saying NO by Damon Zahariades.

© 2017 by Damon Zahariades. All Rights Reserved. The Art of Productivity and DZ Publications is not affiliated with GRADA Publishing or responsible for the quality of this translated work. Translation arrangement managed RussoRights, LLC on behalf of from Art of Productivity and DZ Publications.

Překlad Mgr. René Souček

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 8 137. publikaci

Realizace obálky Tiptop studio, Písek
Sazba a zlom Jan Šístek
Formát ePub Jan Šístek
Odpovědné redaktorky Ing. Kateřina Patková, Mgr. Tereza Hofmanová
Počet stran 128
První vydání, Praha 2021

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2021

ISBN 978-80-271-4384-9 (ePub)
ISBN 978-80-271-4383-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-3301-7 (print)

Na následujících stránkách vás naučím, jak říct ne sebejistě a bez pocitu viny. Naučíte se, jak být asertivní a odmítat požadavky, které nejsou v souladu s vašimi cíli, potřebami a přesvědčením.

POZORUHODNÉ CITÁTY K TÉMATU

„Když si v životě neurčíte priority sami, udělá to za vás někdo jiný.“

Greg McKeown

„Je lepší říct ne s hlubokým přesvědčením než říct ano jen ve snaze zavděčit se nebo se vyhnout problémům.“

Mahátma Gándhí

„Rozdíl mezi lidmi úspěšnými a lidmi velmi úspěšnými spočívá v tom, že velmi úspěšní lidé říkají téměř na všechno ne.“

Warren Buffett

ČÁST I

POTŘEBA ZAVDĚČIT SE

Vzpomeňte si na nějakého přítele nebo známého, který má ukázkovou potřebu zavděčovat se. Pravděpodobně je to jeden znejhodnějších lidí, které znáte. Vždy je připravený podat pomocnou ruku. Kdykoli je to potřeba, můžete počítat sjeho pomocí. Takový člověk sradostí všeho nechá, aby uspokojil vaše požadavky apotřeby.

Je vám toto chování znepokojivě povědomé ive vašem případě? Vnímáte usebe podobné rysy? Když vás například požádá někdo opomoc, okamžitě odložíte rozdělanou práci ařeknete „Jdeme na to!“?

Je tu ale ivážnější problém: cítíte se často nešťastní, vystresovaní avyčerpaní, protože neustále upřednostňujete potřeby jiných lidí před svými vlastními? Pokud ano, je tato kniha určena právě vám.

Naučit se říkat ne patří mezi nejdůležitější dovednosti, které si můžete osvojit. Tato schopnost vám umožní prosazovat vaše vlastní zájmy (osobní ipracovní). Vdůsledku toho se zvýší vaše výkonnost, zlepší se vaše vztahy avy získáte pocit sebevědomého klidu, který vtuto chvíli postrádáte.

Schopnost říkat ne je osvobozující. Často však bývá obtížné si tuto dovednost osvojit. Pro většinu znás to znamená zapomenout na dlouhé roky, po které jsme dělali pravý opak. Říkat ne je pro některé znás vpřímém rozporu stím, co nám celý život vtloukali do hlavy rodiče, učitelé, šéfové, kolegové aširoké příbuzenstvo. Ale stojí to za námahu. Jakmile dokážete říkat ne sebejistě ataktně abudete to dělat pravidelně, všimnete si, že se na vás ostatní začnou dívat jinýma očima. Budou vám projevovat víc respektu, budou si víc vážit vašeho času abudou vás vnímat spíš jako osobnost než jako součást davu. Ato je přitom jen špička ledovce.

Chcete se dozvědět víc? Jste připraveni se konečně zbavit potřeby zavděčit se aneustále jen sněčím souhlasit? Pokud ano, dovolte mi, abych vám popsal svou vlastní zkušenost zdob, kdy jsem se snažil ze všech sil jen zavděčovat.

JAK JSEM SE DŘÍV POTŘEBOVAL ZAVDĚČOVAT

Kdysi jsem se hrozně snažil každému zavděčit. Kdybyste mě znali na střední avysoké, nemuseli byste si vůbec lámat hlavu, kdo vám sčímkoli pomůže, protože od toho jsem tu byl já. Stačilo jen říct ajá jsem rád obětoval vlastní zájmy, abych mohl realizovat ty vaše.

Moje snaha každému vyhovět měla několik příčin. Popíšeme si je vČásti II: Proč máme problém říct ne. Prozatím stačí konstatovat, že jsem byl ukázkovým příkladem člověka, který má potřebu se zavděčit. Acítil jsem se kvůli tomu mizerně.

Kdykoli jsem někomu vyhověl, zdálo se, že dělám správnou věc. Vždyť jsem přece udělal dobrý skutek. Tak jak bych toho mohl litovat?

Nesmělý vnitřní hlas mi ale vždycky našeptával, že když říkám ano druhým, tak zároveň říkám ne sám sobě. Čas věnovaný druhým lidem už jsem nemohl využít kuskutečnění svých vlastních cílů. Peníze darované druhým lidem už jsem neměl kdispozici na financování svých vlastních potřeb azájmů. Umožnil jsem jim tak využít můj čas, peníze apráci kprosazování jejich zájmů, zatímco své zájmy jsem odsunul na vedlejší kolej.

Zde je příklad. Když jsem chodil na vysokou, měl jsem pickup, což ze mě udělalo ideálního stěhováka pro všechny mé kamarády. Jak asi tušíte, žádali mě oto pravidelně ajá jako přeborník ve snaze zavděčit se jsem pokaždé souhlasil. Můj vnitřní hlas ale vždy protestoval anadával mi za to, že své vlastní zájmy apriority dávám stranou. Protože mi ten kritický hlas zněl vhlavě pořád, začal jsem být naštvaný– na sebe ilidi, kteří automaticky vyžadovali moji pomoc. Bylo to jako padat dolů na horské dráze.

Kdykoli mě někdo oněco požádal, souhlasil jsem sobě navzdory, protože návyk vyhovět ostatním byl ve mně hluboce zakořeněný. Skaždým dalším souhlasem ve mně ale narůstal pocit nespokojenosti, který byl živnou půdou pro zatrpklost azoufalství. Pořád dokola jsem obětoval vlastní zájmy, abych pomáhal druhým, ale byl jsem ztoho čím dál nešťastnější achyba byla ve mně.

Vjednu chvíli jsem se rozhodl, že už toho bylo dost, azačal jsem odmítat všechny žádosti kamarádů opomoc při stěhování. Vlastně jsem začal odmítat žádosti opomoc všeho druhu. Zpětně mě to mrzí, protože to byla zkratovitá apřehnaná reakce pramenící ztoho, že jsem měl čím dál větší vztek anesnášel jsem sám sebe. Trvalo mi pak ještě dlouhé roky plné pokusů aomylů, než jsem se naučil říkat ne promyšleně ataktně.

Tato kniha vám pomůže opustit potřebu zavděčovat se druhým azačít upřednostňovat vaše vlastní zájmy atouhy. Apředevším vám ukážu, jak se přitom vyhnout nešťastně drsné metodě, kterou jsem kdysi zvolil já.

PROČ JE DŮLEŽITÉ DÁVAT SVÉ POTŘEBY NA PRVNÍ MÍSTO

Jedna znejcennějších věcí, které jsem se kdy naučil, je to, že nikdo nebude bránit můj čas nebo upřednostňovat moje potřeby za mě. To je pochopitelné. Lidé obvykle svým chováním sledují vlastní prospěch apřirozeně preferují vlastní zájmy před zájmy jiných lidí. To tedy znamená, že každý by se měl postarat onaplnění svých potřeb sám, protože nikdo jiný to za něj neudělá.

Důležité je pečovat ovlastní potřeby dřív, než se začneme starat opotřeby ostatních. Možná to neradi slyšíte, hlavně pokud se snažíte rozdávat lásku apéči všem okolo. Pokud ale neřešíte své vlastní potřeby amísto toho se pořád jen staráte opotřeby ostatních, povede to kvaší nespokojenosti azahořklosti. Můžete si tak dokonce způsobit zdravotní problémy, protože se uštvete (mluvím zvlastní zkušenosti).

Když vám radím upřednostňovat vlastní potřeby před potřebami druhých, neznamená to, že jejich potřeby máte ignorovat. Vžádném případě! Klidně podejte pomocnou ruku přátelům, členům rodiny, kolegům nebo icizím lidem, když vás oto požádají. Nesmíte však přitom zapomínat na vlastní priority. Položte si otázku, jak byste mohli ostatním dlouhodobě pomáhat, pokud se nejprve nebudete věnovat sami sobě?

Představte si například, že pomáháte lidem tak často, že se začnete odbývat sjídlem, málo spíte avzdáte se svých koníčků. Postupně začnete být tak vyčerpaní, podráždění anespokojení, že už nedokážete druhým pomáhat vůbec. Právě proto vám radím, abyste se vprvé řadě starali osvé vlastní potřeby. Díky tomu se zvládnete zajímat iopotřeby ostatních lidí, pokud na to budete mít čas, energii achuť. Dokážete se rozhodovat případ od případu, zda poskytnete pomoc, aniž byste přitom ohrožovali své vlastní zdraví apsychickou pohodu.

Vzpomeňte si, jak personál na palubě letadla vysvětluje cestujícím bezpečnostní pokyny. Pokud nastane vletadle dekomprese, máte si nasadit svou kyslíkovou masku dřív, než budete pomáhat dalším lidem nasadit jejich masku. Nejdřív se postarejte osebe aaž pak pomáhejte ostatním. Nemyslí se tím, aby každý zachraňoval jen sám sebe. Znamená to, že pokud pomůžete nejdřív někomu jinému, tak riskujete, že budete mít nedostatek kyslíku, což vám zabrání pomoci komukoli jinému.

Když budete dávat přednost svým potřebám před potřebami ostatních, vždy se najdou lidé, kteří se budou neustále snažit vás přesvědčit, abyste jim vyhověli. Obyčejné ne jim stačit nebude.

Vtakových případech se budete muset chovat asertivně.

PSYCHOLOGIE ASERTIVITY

Mnoho lidí si myslí, že asertivita je nám dána od narození, ale to je omyl. Asertivita je naučená dovednost.

Být asertivní znamená umět sebevědomě vyjádřit své potřeby apožadavky aprosadit své vlastní zájmy ipřesto, že čelíme nesouhlasu. Asertivní chování zahrnuje také schopnost jasně asrozumitelně sdělit ostatním své stanovisko anázor anepotřebovat přitom souhlas nebo schválení od ostatních.

Dejme tomu, že skamarádem diskutujete opolitice. Být asertivní znamená vyjádřit svůj názor, ikdyž odporuje názoru vašeho protějšku. Nebo si představte, že sedíte vkině, sledujete nejnovější filmový hit ažena vedle vás hlasitě telefonuje. Být asertivní znamená požádat tuto ženu, aby mluvila potichu nebo vypnula telefon. Nebo vás třeba přítel požádá, abyste ho vpátek odvezli na letiště. Pokud máte jiné závazky, být asertivní znamená říct ne, ikdyž ho vaše reakce rozzlobí.

Vté úplně nejčistší podobě je asertivita vlastně komunikace založená na upřímnosti. Nic víc. To je dobrá zpráva adůkaz toho, že asertivita nám není dána od narození. Můžeme si ji však osvojit učením aprocvičováním.

ASERTIVITA AAGRESIVITA

JAK ŘÍKAT NE TAKTNĚ

CO SE DOZVÍTE VTÉTO KNIZE

JAK VYTĚŽIT ZTÉTO KNIHY MAXIMUM