Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Vex King

Dobré vibrace, dobrý život

Z anglického originálu Good Vibes, Good Life,
vydaného nakladatelstvím Hay House ve Velké Británii
v roce 2018, přeložila Iva Havlíčková.

Vydala GRADA Publishing, a. s.,
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
pod značkou METAFORA v Praze roku 2019
jako svou 7461. publikaci.
www.grada.cz

Redakce Jana Žofková
Korektura Richard Straberger
Technická redakce Hana D. Benešová
Sazba Marie Drobná
Tisk a vazba CPI Moravia Book, s. r. o.
První vydání, Praha 2019

Copyright © 2018 by Vex King
Originally published in 2018 by Hay House UK Ltd.
Translation © Iva Havlíčková, 2019
Czech edition © Grada Publishing, a. s., 2019

ISBN 978-80-7625-402-2 (ePub)
ISBN 978-80-7625-401-5 (pdf)
ISBN 978-80-7625-079-6 (print)

Informace uvedené v této knize není možné pokládat za náhražku profesionální rady; vždy se poraďte s lékařem. Jakékoli využití informací z této knihy je na uvážení a riziku čtenáře. Autor ani vydavatel nejsou zodpovědní za ztrátu, reklamaci nebo újmu, které by mohly vzniknout využitím či zneužitím rad v knize obsažených, nezodpovídají za to, že čtenář nekonzultoval svůj problém s lékařem, ani za materiály na webových stránkách třetí strany.

Mami, tuto knihu věnuji tobě. Náš život byl obtížný, ale díky své síle, víře a houževnatosti jsi pro nás dokázala udělat neuvěřitelné věci. Nehledě na všechny překážky a chvíle, kdy jsem tě zklamal, jsi mi vždy projevovala jen bezpodmínečnou lásku. A právě díky ní jsi leccos obětovala a díky ní jsem se stále usmíval. Odpouštěla jsi, objímala jsi nás a usmívala se na nás, inspirovala jsi nás a povzbuzovala. Léčila jsi nás a dělala, co bylo v tvých silách, abys nám ukázala, že díky lásce je možné všechno. A proto jsem dnes tady a předávám svou lásku ostatním prostřednictvím slov.

• • •

A tati, moje existence by samozřejmě nebyla možná bez tebe. I když jsem tě nikdy pořádně nepoznal, vždy jsem cítil tvou energii, která mě vedla, když jsem to nejvíc potřeboval. Vím, kolik jsem pro tebe znamenal, když jsem se narodil. Doufám, že jsi na mě hrdý.

A konečně bych rád tuto knihu věnoval všem, kdo mají nějaký sen, třeba jen sen, který pomůže překonat špatný den. Mým snem bylo napsat knihu, která pozitivním způsobem změní život lidí na celém světě. Když se to podařilo mně, může se to povést i vám. Věřím ve vás a doufám, že vy v sebe věříte také.

Úvod

Jako dítě jsem tři roky neměl stálý domov. S rodinou jsem žil u příbuzných a krátce také v azylovém domě. Byl jsem vděčný, že máme střechu nad hlavou, ale vzpomínám si, jak děsivá to byla zkušenost.

Kolem vchodu azylového domu se vždycky potulovaly nevábně vypadající postavy, a když jsme vcházeli dovnitř, propalovaly nás pohledem. Jako pětileté děcko jsem měl strach. Ale matka mě ujišťovala, že bude všechno v pořádku. Říkala nám, abychom se prostě dívali dolů a šli rovnou do svého pokoje.

Jednou večer jsme si odskočili ven, a když jsme se vrátili, po celých schodech a na stěnách chodby byla krev. Podlahu pokrývaly kusy skla. Já a moje sestry jsme nikdy předtím neviděli něco tak hrůzného. Vzhlédli jsme k mámě. Cítil jsem, že má strach. Ale opět nám s odvahou řekla, ať přes to sklo opatrně našlapujeme a jdeme nahoru do pokoje.

Sestry a já, stále ještě otřesení tím, co jsme viděli, jsme se snažili domýšlet, co se mohlo dole stát. Pak jsme uslyšeli výkřiky a jekot, po nichž následovaly chaotické zvuky. Bylo to hrozivé. Znovu jsme hledali útěchu u mámy. Přitáhla nás těsně k sobě a řekla, ať se nebojíme. Ale slyšel jsem, jak jí buší srdce. Měla stejný strach jako my.

Té noci jsme toho naspali velmi málo. Výkřiky se periodicky opakovaly. Překvapilo mě, že nepřijela policie a že se zřejmě nikdo nesnažil situaci uklidnit. Jako by bezpečí tamních obyvatel nebylo pro nikoho důležité. Měl jsem pocit, že nikoho nezajímáme. Ve světě, který se zdál chladný a zkažený, jsme měli jen jeden druhého.

Když s přáteli a rodinou mluvím o vzpomínkách na dětství, jako je tahle, jsou šokovaní, kolik si toho vybavuji. Většinou se mě ptají: „Jak si to vůbec můžeš pamatovat? Byl jsi tak malý.“ Nepamatuji si všechno a moje vzpomínky neobsahují krystalicky jasné podrobnosti. Ale pamatuji si, jak jsem se během většiny svých zážitků, dobrých či špatných, cítil. K těm událostem, které se tehdy odehrávaly, se vztahuje spousta různých emocí. A tyhle vzpomínky mě dlouhou dobu strašily.

Na konci puberty jsem si přál, aby většina těch vzpomínek prostě zmizela. Chtěl jsem je vymazat, aby mi už dál nepřipomínaly těžkosti, kterým jsem jako dítě čelil. Za některé jsem se dokonce styděl. Cítil jsem se nepříjemně kvůli tomu, kým jsem. Byly doby, kdy jsem říkal a dělal věci, které se nehodily k tomu dítěti, jímž jsem hluboko uvnitř byl. Většinou jsem měl pocit, že mi svět ublížil, a na oplátku jsem mu chtěl ubližovat taky. Teď je to jinak. Ohlížím se na své vzpomínky a přijímám všechno, co se stalo; z každé události se člověk může poučit.

• • •

Uvědomuji si, že ty dobré, špatné i vyloženě ošklivé události jsou všechny součástí toho, kým jsem se stal.

A i když byly některé bolestné, jsou požehnáním. Tolik mě toho naučily! Moje zkušenosti ve mně vzbudily touhu najít z té mizerie cestu ven a dál k lepšímu životu.

Tuhle knihu jsem napsal, abych se podělil o to, co jsem se naučil, v naději, že vám poskytnu jasné vedení k něčemu, čemu říkám výjimečný život. Je jen na vás, co si z mých příběhů vezmete. Akceptuji, že s některými myšlenkami souzníte, a z jiných budete mít nepříjemný pocit. Nicméně věřím, že dokážete-li aplikovat koncept, o kterém hovořím, zažijete v životě neuvěřitelně pozitivní změny.

Nejsem filozof, psycholog, vědec ani náboženský vůdce. Jsem prostě někdo, kdo se rád učí a o své vědomosti se dělí s ostatními v naději, že je to může osvobodit od nechtěných pocitů a zesílit jejich pocit radosti.

Jsem přesvědčený, že každý člověk je na této planetě proto, aby něco změnil. Chci vám pomoci najít váš úkol, abyste mohli obohatit náš svět, který se nachází ve velkém zmatku. Jestliže se společně dokážeme stát vědomými obyvateli této planety, zmenšíme břemeno, které jsme na ni uvrhli. Tím, že budete využívat celý svůj potenciál, změníte nejen svůj svět, ale také svět kolem sebe.

Pro některé lidi je průměrnost pohodlná. Vyhýbají se výjimečnému životu, takovému, který překračuje to, co většina pokládá za normu. Výjimečný život vyžaduje, abyste vy sami objevili svou výjimečnost. Jednoduše řečeno, výjimečnost znamená stát se tou nejlepší verzí sebe samých. Je potřeba překonávat pomyslné hranice, které vás drží v zajetí života, s nímž se podle svého přesvědčení musíte spokojit, a nebát se dotknout hranic nepředstavitelného. Mentalita výjimečnosti znamená žít život bez omezení, který přináší nekonečné možnosti. Z tohoto důvodu nemůžeme definovat, kde výjimečnost začíná a kde končí. Můžeme se jen snažit stát se lepšími.

Přestaňte se snažit zapůsobit na lidi.
Snažte se zapůsobit sami na sebe.
Překonávejte sami sebe.
Podrobujte sami sebe zkouškám.
Buďte tou nejlepší možnou verzí sebe samých.

Tato kniha vyžaduje, abyste se právě teď zavázali k tomu, že budete objevovat své lepší já. Mým cílem je pomoci vám, abyste se každý den stávali po zbytek života lepšími lidmi, než jací jste byli včera. Pokud se probudíte s touto touhou v hlavě a budete ji vědomě následovat, budete překvapení, kolik inspirace naleznete. Váš život začne odrážet vaše odhodlání k pokroku.

Výjimečnost není jednorozměrný pojem. A i když je to subjektivní, většina lidí si tohle slovo spojuje s výjimečným nadáním, spoustou peněz nebo majetku, s mocí nebo statusem a mnoha úspěchy rozličného charakteru. Ale skutečná výjimečnost sahá mnohem hlouběji. Nemůže existovat bez účelu, lásky, nesobeckosti, pokory, uznání, laskavosti a samozřejmě naší největší priority coby lidských bytostí – bez štěstí. Když o výjimečnosti přemýšlím, mám na mysli určitou úroveň mistrovství ve všech oblastech života a pozitivní vliv na svět. Výjimeční lidé nejsou jen ti, kteří rozhazují peníze, ale především ti, kterých si vážíme jako úžasných obyvatel tohoto světa.

Zasloužíte si lepší život a tato kniha vám ho pomůže vytvořit.

CÍL DNE

„Být lepším člověkem,
než jakým jsem byl včera.“

Zveřejňujte na sociálních sítích své oblíbené obrázky, webové stránky, citáty a zážitky vztahující se k této knize a připojte k nim hashtag #VexKingBook, abych jim mohl dát lajk a umístit je na svůj web.

Co je sebeláska?

Abychom dosáhli poklidu, potřebujeme rovnováhu: mezi prací a hrou, mezi konáním a trpělivostí, mezi utrácením a spořením, mezi smíchem a vážností, mezi opouštěním a zůstáváním. Když se vám nepodaří dosáhnout rovnováhy ve všech oblastech života, můžete se cítit vyčerpaní a potýkat se s mnoha nepříjemnými emocemi, jako je například pocit viny.

Tady je příklad rovnováhy mezi konáním a trpělivostí: Když vedete projekt závěrečné ročníkové práce na univerzitě a přistihnete člena týmu, který je vám sympatický, že tráví čas na sociálních sítích, místo aby týmu pomáhal, můžete mu to projednou prominout. Jestliže to ale udělá víckrát a vy si všimnete, že jeho produktivita klesá, můžete ho varovat, že bude-li v tom pokračovat, nahlásíte to vedoucímu kurzu. Jestliže se ten člověk rozhodne vás ignorovat a bude ve svém chování pokračovat, budete mít pocit viny kvůli svým dalším krokům?

Jste-li laskaví a soucitní, můžete se obávat, že zraníte jeho city a dostanete ho do potíží. Jestliže ho nahlásíte vedoucímu kurzu, může čelit vážným následkům, které ovlivní konečnou známku, a tím možná i jeho budoucnost. Ovšem dotyčný vás nerespektuje a varování ignoruje. Můžete mít pocit, že zneužívá vaší laskavosti. A možná máte obavy, že ostatní členové týmu mohou ztratit motivaci, jelikož budou na vaši shovívavost pohlížet jako na protekci.

Jste-li laskaví a čestní a zvolíte férový postup, nemusíte za své jednání pociťovat vinu.

Je důležité poznat,
že není nespravedlivé nechat jít ty,
kterým na vás nezáleží.

Jako vedoucí projektu si můžete uvědomit, že váš kamarád se přes veškerou vaši snahu bohužel rozhodl na vás nereagovat. Pokud nebudete jednat, riskujete, že ztratíte vnitřní klid a respekt týmu a negativně ovlivníte vlastní konečnou známku.

Když zaujmete vyvážený přístup, můžete se cítit víc v pohodě a vyhnout se jakýmkoli špatným pocitům, jako je například pocit viny. Projevíte současně aktivitu i trpělivost. Můžete ukázat, že jste chápaví a shovívaví, ale také neoblomní a autoritativní.

Sebeláska je rovnováha
mezi přijetím toho, jací jste,
vědomím, že si zasloužíte
něco lepšího,
a následnou snahou o to.

Je možné, že i když vaše rozhodnutí onoho studenta rozčílí, začne vás za to, že jste mu dali šanci, respektovat.

Co to má ale společného se sebeláskou? Pojem sebeláska je často chápán špatně. Sebeláska podporuje přijetí, ale mnoho lidí ji využívá jako výmluvu, proč se vyhýbají výzvám. Sebeláska ve skutečnosti sestává ze dvou prvků, které musejí být v rovnováze, přejete-li si žít harmonický život.

První prvek podněcuje v člověku bezpodmínečnou lásku k sobě samému a pozornost se v tomto případě zaměřuje na stav mysli. Z toho vyplývá, že se nebudete mít více rádi, když například zhubnete nebo přiberete nebo podstoupíte plastickou operaci. Jistě, pak se budete možná cítit sebejistěji, ale skutečná sebeláska znamená, že si ceníte toho, kde a kým právě jste, nehledě na jakoukoli proměnu, o kterou usilujete.

Druhý prvek podněcuje růst a pozornost se v tomto případě soustřeďuje na konání. Jestliže sami sebe a svůj život zlepšujete, je to také sebeláska, protože uznáváte, že si zasloužíte víc než jen průměrnost.

Pokud jde o sebelásku, zamyslete se, co znamená mít bezpodmínečně rád ostatní. Například váš partner má možná otravné zvyky, ale to neznamená, že ho kvůli nim máte méně rádi. Přijímáte ho takového, jaký je, a někdy se z jeho chyb dokonce poučíte. A chcete pro něj jen to nejlepší. A tak pokud by měl některý zvyk negativní vliv na jeho zdraví, podpořili byste ho ve snaze o změnu. To ukazuje vaši bezpodmínečnou lásku k němu. Nesoudíte ho přísně, ale chcete, aby byl tou nejlepší verzí sebe samého – kvůli němu samotnému. Sebeláska znamená aplikovat na sebe tuto myšlenku: Mějte na mysli svůj nejlepší zájem.

Skutečná sebeláska může být obsažena v čemkoli, co přidává hodnotu vašemu životu, od stravování přes duchovní rituály až po způsob, jakým se chováte ve vztazích. A významným aspektem sebelásky je samozřejmě přijetí: být spokojený s tím, kým jsem a jaký jsem. Sebeláska je ve výsledku posilující a osvobozující.

Pochopení sebelásky nám umožňuje nalézt rovnováhu mezi stavem mysli a konáním. Bez rovnováhy bychom často zakolísali, upadli a cítili se ztracení. Když máte rádi sami sebe, život vás na oplátku začne mít rád také.

Rovnováha mezi stavem mysli a činy vám umožní rezonovat s vyššími vibracemi. V následujících několika kapitolách si o tom povíme víc.

ČÁST PRVNÍ
Podstata vibrací

Úvod

Během studií na univerzitě jsem finančně strádal. I když jsem dostal studentskou půjčku, pokryla mi prakticky jen ubytování. Na živobytí zbývalo velmi málo, nemohl jsem si koupit žádné učebnice. Matku jsem o peníze žádat nechtěl, protože jsem věděl, že sama sotva vyjde. Bylo mi jasné, že kdybych ji poprosil, nějaké peníze by pro mě našla, tak jako vždycky, i kdyby to znamenalo, že nebude mít co jíst.

Většinou jsem finančně vycházel docela dobře. Mohl jsem si pravidelně vyrazit s přáteli na večírek, nikdy jsem nebyl o hladu a nemusel nosit pořád stejné oblečení. Trochu peněz jsem vydělával zakázkami na internetu, například vytvářením šablon na MySpace.

Po skončení jednoho letního semestru jsem přijel domů na prázdniny. Nezbyly mi žádné peníze a všechno mi připadalo obtížné. Nechtěl jsem se vrátit na univerzitu, protože mě to tam nebavilo a neměl jsem motivaci k dokončení letních zkoušek. Většinu roku jsem strávil studiem a na léto jsem si musel najít brigádu, abych se udržel nad vodou, až se do školy zase vrátím. Všichni přátelé si společně plánovali tolik potřebné prázdniny, a já si nemohl dovolit jet s nimi. A navíc jsem měl problémy se svou dívkou. Dramata, která jsem trvale prožíval ve svých romantických a platonických vztazích, mě neustále rozčilovala a neměl jsem ze svého života dobrý pocit.

Jednou večer jsem narazil na knihu s názvem Tajemství.1 Spousta lidí říkala, jak jim změnila život a že může být přínosná pro každého. Byla založena na jednoduchém principu: na zákonu přitažlivosti.

Předpokladem zákona přitažlivosti je, že to, o čem přemýšlíte, si také přivoláte. Jinými slovy, do života si to, co chceme, můžeme přitáhnout tím, že se k tomu upneme svou myslí. To se vztahuje na věci, které chceme, ale i na ty, které nechceme. Je to jednoduché: Ať se soustředíte na cokoli, vrátí se to k vám. Zákon přitažlivosti tedy zdůrazňuje, jak je důležité myslet na to, co chceme, nikoli se soustředit na věci, kterých se bojíme nebo děsíme.

Zákon přitažlivosti klade velký důraz
na pozitivní myšlení.

Znělo mi to příliš dobře, než aby to byla pravda. Pustil jsem se do dalšího průzkumu a dočetl se o lidech, kteří prohlašovali, že jim zákon přitažlivosti přinesl úžasné změny. Mohl bych to na svůj život aplikovat i já?

Přesně jsem věděl, co chci: jet na prázdniny s přáteli. Aby se mi to splnilo, potřeboval jsem zhruba pět set liber. A tak jsem se řídil obecnými pokyny a snažil se být co nejpozitivnější.

Za několik dní jsem dostal dopis z daňového úřadu, který mi oznamoval, že jsem zřejmě zaplatil příliš vysoké daně. Bylo to snad znamení, že zákon přitažlivosti funguje? Vyplnil jsem formulář a okamžitě ho odeslal zpět. Uplynul týden, a nic se nedělo. Přátelé se chystali zarezervovat pobyt a já měl špatný pocit, že se k nim nebudu moci přidat. Možnost vrácení daní mi pořád ležela v hlavě.

Protože ve mně narůstala frustrace, zavolal jsem na úřad a zeptal se, zda můj dopis dostali. Potvrdili mi, že ano a že mi dají brzy vědět. V té chvíli jsem byl sice nadšený, ale docházel mi čas, protože přátelé se už už chystali vyrazit.

Uplynul další týden, a já jsem stále nedostal žádnou zprávu. Začal jsem ten nápad vzdávat a řekl jsem přátelům, ať si zájezd zamluví jen pro sebe. Rozhodl jsem se soustředit na něco jiného a zvednout si náladu čtením motivačních materiálů. Díky tomu jsem měl aspoň trochu lepší pocit ze života.

Uplynulo pár dní a přišla obálka z daňového úřadu. Nervózně jsem ji otevřel. Uvnitř byl šek na osm set liber. Byl jsem v šoku, ohromený a neskutečně šťastný. Ihned jsem zamířil do banky, abych si šek nechal proplatit. Většinou trvá až pět dní, než člověk dostane peníze, ale tentokrát se na mém účtu objevily během tří dnů.

Následující pondělí jsem si s přáteli rezervoval last minute zájezd a o čtyři dny později jsme odletěli. Báječně jsem si to užil. Ale co je důležitější – začal jsem věřit v zákon přitažlivosti.

Rozhodl jsem se, že ho použiji, abych naprosto změnil svůj život.

1 Rhonda Byrne: Tajemství (Pragma, 2018)

Vzákonu přitažlivosti
něco chybí

Aby zákon přitažlivosti fungoval, musíte myslet pozitivně. Ovšem být trvale pozitivní je obtížné. Když se vživotě něco pokazí nebo nedopadne tak, jak jsme čekali, je těžké zůstat optimisty.

Většina lidí na mě pohlížela jako na pozitivního člověka. Ale když šlo do tuhého, měl jsem do jejich představy daleko. Vždycky mě přemohl vztek. Někdy ve mně vnější události vyvolaly takovou zlost, že jsem chtěl rozmlátit všechno vdohledu. Výsledkem bylo, že to se mnou šlo zkopce. Neustále jsem kolísal od výšin až po extrémní dno. Byl jsem jako dva různí lidé. Tahle rozporuplnost se odrážela na mém životě. Někdy jsem prožíval skutečně dobré časy, avzápětí špatné. Během tech špatných pro mě bylo nemožné vidět světlé stránky. Měl jsem sklon vzdávat se avybíjet si frustraci na svém okolí tak, že jsem rozbíjel nábytek, mluvil sostatními hrubě anadával na život.

Během posledního ročníku na univerzitě jsem čelil ohromným překážkám ve skupinovém projektu, který se významnou měrou započítával do výsledné známky. Členové skupiny měli rozdílné názory na to, jak moc každý znás kvýsledku přispívá. Snažil jsem se zachovat optimismus aočekával jsem, že se to nakonec vyřeší. Ale nevyřešilo, bylo to skutečně špatné.

Najednou se zdálo jasné, že zákon přitažlivosti nefunguje vždycky. Moje skupina byla naprosto rozpolcená, neustále jsme se hádali osvé role vprojektu aoto, kolik úsilí do něj kdo vkládá. Ato všechno jen pár měsíců před dokončením studia. Vymklo se nám to zrukou adošlo ina ostré výměny názorů; bohužel neexistoval způsob, jak ten problém vyřešit. Já amůj kamarád Darryl jsme měli pocit, že knám ostatní nejsou fér, ale nemohli jsme stím nic dělat. Jen pracovat desetkrát víc svědomím blížícího se termínu, ikdyž se zdálo, že se nám ho nemůže podařit dodržet. Zvlášť vzhledem ktomu, co dalšího jsme ještě museli dělat. Byli jsme přesvědčení, že při závěrečném hodnocení apři zkouškách selžeme anebudeme moci odpromovat. Měli jsme pocit, že jsme všechen čas na univerzitě promarnili.

Šel jsem studovat, protože jsem měl pocit, že musím. Prostě se to od vás čekalo, když jste chtěli dobrou práci apohodlný život, jaký jsem vdětství nezažil. Ale hluboko uvnitř jsem věděl, že jsem tam vlastně být nechtěl. Netěšilo mě to. Vždycky jsem věděl, že neskončím vtradičním zaměstnání. Víc než pro kohokoli jiného jsem to dělal pro mámu. Celý život jsem sledoval, jak strádá, achtěl jsem jí ukázat, že to nebylo nadarmo.

Teď, když jsem byl tak blízko cíle, mi to všechno mělo být odejmuto. Dokázal jsem myslet jen na to, že zklamu svoji mámu, isám sebe, ana všechny ty peníze utracené za titul, kterého nedosáhnu. Všechno to bylo kničemu. Přemohly mě negativní myšlenky.

Řekl jsem mámě, že se chystám zuniverzity odejít, protože nemám důvod tam zůstávat. Nelíbilo se mi tam ato, čím jsem procházel, nebylo fér. Potřeboval jsem obětního beránka pro svůj vztek, atak jsem ze všeho vinil ji. Ona se mě snažila laskavě přesvědčit, abych zůstal asnažil se, ale já se sní ve vzteku hádal ještě víc.

Ale někde uvnitř jsem věděl, že univerzitu nemůžu vzdát, když už jsem došel tak daleko. Vydal jsem příliš mnoho energie hledáním cesty ztohoto problému, ale teď bylo na čase postavit se čelem ktomu, co bylo třeba udělat, adoufat vco nejlepší výsledek.

Sestřinu svatbu si budu pamatovat navždy. Hodně mě naučila otom, jak funguje vesmír.