Tomáš Reinbergr

Jak konat správně

o aktivitě z duchovního pohledu

JAK KONAT SPRÁVNĚ
o aktivitě z duchovního pohledu

Copyright © Tomáš Reinbergr

Illustrations © Lenka Vondráčková

tištěná kniha: ISBN 978-80-909046-7-5
PDF: ISBN 978-80-909046-9-9
EPUB: ISBN 978-80-53013-00-0
MOBI: ISBN 978-80-53013-01-7

Děkuji účastníkům mých meditačních kurzů a pobytů.
Bez vašeho upřímného zájmu by tato kniha nevznikla.

Úvod

Jsem učitel meditace. Tu někdo považuje za nicnedělání, pasivitu, pouhé bytí. Přesto si myslím, že jsme se narodili, abychom konali. Ne abychom jen seděli v meditaci. Učím meditovat aktivní lidi, podnikatele, sportovce, manažery. Lidi, jako jsem já. A my nejsme mniši. Jsme ti, kteří otáčejí světem. Učím meditaci, abychom mohli tím světem otáčet více. Abychom mohli konat více, ale také správněji.

A co to vlastně znamená konat správně? Je to to, co vede k mému prospěchu? Je to to, co pomůže ostatním? To, co nikomu neublíží? Chovat se k ostatním tak, jak by se mi líbilo, aby se chovali ke mně? Konat podle pocitu v dané chvíli? Co konat? Jak konat? Proč? Jak se rozhodovat?

Pro každého je správně něco jiného. Univerzální pravda neexistuje. V této knize bych se s vámi rád podělil o pár zamyšlení, instrukcí a postřehů duchovních osobností, které mě inspirují.

Téma správného konání, téma aktivity a pasivity mě již dlouho fascinuje. Proto jsem moudra svých oblíbených duchovních mistrů doplnil vlastním pohledem a komentářem, ve kterém často rozebírám praktické využití.

Podívejme se tedy společně na konání z duchovního pohledu, z pohledu vědomí, kterým podle mě ve skutečnosti jsme. Vnímejme aktivitu v kontrastu k pasivitě, kterou máme uvnitř.

Moudrost mistrů v podobě krátkých citátů a súter může zarezonovat s vašimi vlastními zkušenostmi a vést k většímu pochopení nebo novému náhledu na věc. Mou nadějí je, že vám alespoň některé odstavce přinesou inspiraci do vašeho vlastního konání.

1.

Proč konat?

Každý byl stvořen pro nějakou konkrétní práci a touha po této práci byla dána do každého srdce.

Rúmí

Kreativní impulz

Kde se bere impulz k akci? Většina z nás si všimne, že se v nás objeví nejprve myšlenka. Z této myšlenky vzejde touha či nutkání něco udělat. A potom, když touha projde schválením naší „racionální“ myslí neboli najdeme dost podporujících argumentů, se pustíme do akce. Začneme konat. Ale kde se bere prvotní myšlenka? Můžeme si tu myšlenku vybrat?

Já a mnozí duchovní učitelé věříme, že si prvotní myšlenku vybrat nemůžeme. Prostě se objeví. Mně se líbí české slovo nápad. Odněkud na nás myšlenka, nápad napadne. A odkud? Ze zdroje naší mysli. A co je zdroj naší mysli? Védy věří, že čiré vědomí, pole všech možností. Inteligence, která stojí za vznikem přírody, nás a také našich myšlenek. Samotné slovo védy je příbuzné se slovem vědomí. A z tohoto čirého vědomí přichází kreativní impulz.

Samsára

A proč se nám vlastně myšlenky objevují? Proč vzniká koloběh: myšlenka, touha, akce, uspokojení. A poté začne nové kolo, nová myšlenka, touha, akce, uspokojení. Říká se tomu samsára. V širším významu je to koloběh zrození a smrti. Ale v užším významu je to koloběh zrození kreativního impulzu, touhy, konání a dokončení.

Proč tedy tento koloběh vzniká, proč se nám myšlenka objeví z čirého vědomí? Aby se něco dělo! Tímto způsobem nás vesmír používá pro konání, pro změnu, vývoj. Jsme nástrojem změny.

Evoluce je smysl vesmíru

A proč se má něco konat, měnit, vyvíjet? Já věřím, že proto, že evoluce je smysl vesmíru. Lépe řečeno, cesta ke kompletnosti. Jako malé nás bavilo stavění si z lega. Jako velké většinu z nás baví budování podnikání či kariéry. Sběratele po celém světě baví něco sbírat, zvětšovat sbírku a ideálně ji mít na konci kompletní. Baví nás odškrtávat jednotlivé procestované země na mapě světa. Někdo je posedlý tím, že projede všechny. Většinu z nás baví zlepšovat se, běhat rychleji a rychleji, umět více a více.

Máme naprogramovanou touhu růst a rozvíjet se. Proč? Jsem přesvědčený, že je to podstata celého vesmíru. Vesmír neustále roste, od velkého třesku do dneška. Stává se složitějším a složitějším. Zároveň na každé vyšší úrovni je organizovanější, zajímavější a dokonalejší. A k tomuto růstu vesmír používá nás. Tím, že nám vnukne myšlenku, která vede k touze, akci a dokončení změny.

Nechť jsou mé touhy
nástrojem konání
mého vyššího já.

Thom Knoles

Touha je zázrak?

V jedné písničce od Landy se zpívá: „Touha je zázrak, kámo, zázrak.“ Spousta duchovních učitelů a filozofií ale říká: „Zbavte se tužeb, a dosáhnete klidu, osvobození, nirvány.“ Tak jak to tedy je?

Klid z absence úkolu

Mé touhy nejsou mé

Jsem schopen kontrolovat své myšlenky? Můžu si je vybrat? Můžu si teď hned vytvořit na objednávku jakýkoli nápad? A můžu si některé nápady naopak zakázat, aby nepřišly? Já si myslím, že ne.

Kdo nevidí ruku, která píše, předpokládá, že výsledek pochází z pohybu pera.

Rúmí

2.

Co konat?

Rúmí

Uvolnění

Pohodlně se posaďte. Nemusí to být žádný zkřížený sed s dokonale rovnými zády. Doporučuji opřít si záda o zeď, židli, gauč. Nohy nechte natažené či pokrčené. Jde nám o to, aby nám tělo v následujících minutách co nejméně překáželo.

Zavřete si oči.

Všechno uvolněte – nohy, ruce, čelisti, jazyk, obličejové svaly. Žádné zbytečné napětí. Ruce položte pohodlně do klína, klidně propleťte prsty, jak je vám pohodlné.

Začněme jemně vnímat dech, kdekoli ho cítíme. Může to být v nozdrách, dutinách, plicích, hrudníku, v horním břiše, bránici. Nijak ho neovládejme, nechme ho přirozeně plynout. Nejde o soustředění, koncentraci. Snažme se co nejméně. Vnímání dechu mnohokrát ztratíme a to je v pořádku, znamená to, že to se snahou nepřeháníme.

V průběhu meditace nás od vnímání dechu odvede spousta věcí. Bude to spousta myšlenek. O dnešku, včerejšku, zítřku. Budou to pocity v těle či na jeho povrchu. Hluky v okolí. Emoce pozitivní i negativní. Můžeme usínat anebo úplně usnout. Nebo můžeme zapomenout, kdo jsme a kde jsme, přestat cítit tělo. To všechno je v pořádku.

Cokoli přijde, berme tak, jak to přichází. Kdykoli si uvědomíme, že nejsme u dechu, že nás něco odvedlo, nejsme na sebe naštvaní, lehce se vrátíme k dechu.

Myšlenky, emoce, pocity, hluky, to všechno já interpretuji tak, že se v nás něco doprožívá a odchází to z našeho systému. Odchází stres, přetlak. Stejně jako natlakovaný papiňák píská, tak z nás odchází stres a pískáním jsou myšlenky, emoce, vnímání hluků. Nemusí to být příjemné, ale tím, že odejde, co v nás být nemá, toho v nás bude méně po meditaci a to je náš cíl. Popustit přetlak z papiňáku, a získat tak větší prostor v životě mimo meditaci.

Zkusme na chvíli udělat opak toho, co děláme každou minutu, každý den našeho života s otevřenýma očima. To máme nějaký cíl, vyvíjíme nějakou snahu, máme nějakou představu a ambice jí dosáhnout. Teď udělejme pravý opak. Přenechme kontrolu vnitřní inteligenci, inteligenci života v nás. Co tím myslím? Myslím tu inteligenci, která řídí spolupráci miliardy našich buněk každou sekundu. Jejich výživu, okysličení, odvedení odpadu. Řídí spolupráci orgánů, dýchání. Řídí to, že ze dvou buněk kdysi vznikl ten geniální, samoudržovací organizmus, který jsme dnes. Nic z toho neřídíme svou hlavou, nedokázali bychom to ani jednu sekundu.

A tato inteligence v nás ví přesně i to, co právě v tento moment nejvíce potřebujeme. Jestli je to odplavování stresu, dobíjení energie, regenerace, nebo spánek. Tak se do toho svou hlavou chvíli nepleťme a nechme tento vnitřní systém udělat v meditaci to, co nám přinese nejvíce. Nic konkrétního nechtějme, nic neřiďme, berme vše tak, jak to přichází.

Teď takto pokračujme bez dalších instrukcí, bez dalších vstupů. Nechme tělo přepnout z aktivity do režimu pasivity. Z režimu přijímání vstupů do režimu odstraňování všeho přebytečného.

Pokud se potřebujeme pohnout, poškrábat, změnit polohu, kýchnout, klidně tak udělejme. Pokud nás něco vyruší, klidně otevřme oči, vyřešme to, zavřeme oči a pokračujme.

Pokračujte takto 10, 15 či 20 minut, dle svých možností a chuti. Více není potřeba.

Kdykoli si uvědomíte, že nejste u dechu, jemně se k němu vraťte.

Čas můžete sledovat na nástěnných hodinách proti vám na zdi nebo na hodinkách či mobilu položených před vámi. Budík úplně nedoporučuji, když už, tak s nastaveným jemným zvukem.

Pokud čas uplynul, počkejte minutu bez vracení se k dechu, ale ještě neotevírejte oči. Vynoření chceme pomalé.

Pomalu otevřme oči a rozkoukejme se okolo sebe. Kolik toho vidíme? Kolik vnímáme barev, detailů, odlesků světla, struktur povrchů?

Kolik toho slyšíme, kolik pachů cítíme, kolik pocitů cítíme v těle či na jeho povrchu? Mnoho lidí cítí zbystření smyslů. Osvěžení, větší vnímání.

Kolik máte teď myšlenek ve srovnání se stavem před meditací? Je mysl klidnější?

Jak je na tom vaše energie? Chce se vám vyskočit a něco dělat? Nebo jste naopak příjemně zpomalení, líní, jakoby praštění? Pokud to druhé, nezoufejte, má to tak většina lidí a je to správně.

Je to tzv. stav uvolněné ostražitosti (restful alertness). Nic moc se nám nechce, je nám příjemně tak, jak jsme. Jsme klidní, neošíváme se. Zároveň vnímáme svěže. Jsme pomalejší, ale vnímání máme paradoxně rychlejší. Jsme v stand-by módu. Nic nekonáme, šetříme energii, ale jsme ostražití. Kdyby vznikl požadavek na akci, zareagujeme rychle a správně.

Jsme ve stavu klidnějšího metabolizmu a to je jediný stav, kde nabíráme energii, kde se zbavujeme stresu. Jsme spokojeni s tím, jak jsme, s tím, co je. Dokud nevstaneme nebo jinak nezrychlíme metabolizmus, budeme v tomto příjemném zklidněném stavu. Ve chvíli, kdy metabolizmus zrychlíme, bychom měli cítit příliv energie. Všimneme si, že jsme chvíli dobíjeli a že teď máme z čeho těžit.

Při meditaci pravidelně trénujeme tento stav. Zpočátku nám vydrží pár minut po meditaci. Poté půl hodiny, hodinu, dvě. A časem chceme být v tomto stavu pořád i v životě mezi meditacemi. Chceme se cítit takto příjemně, šetřit energii, ale být připraveni použít ji efektivně, kdykoli je to potřeba. A naše svěžejší, ostřejší smysly lépe vyhodnotí, kdy je ta chvíle. Plnější vnímání nám umožní žít více naplno.

Cílem tohoto přístupu není nirvána během meditace, i když občas i při ní podobné stavy cítíme, ale žít díky meditaci více naplno v čase mimo meditaci. Mít více energie, cítit vnitřní spokojenost a konat s větší radostí a silou.

Pokud vás zajímá, v čem je védská meditace oproti této jiná:
Védská meditace je efektivnější. Mantra, kterou si člověk v duchu myslí, vede k rychlejšímu a snadnějšímu zklidnění těla i mysli.

Přístup k dechu i mantře je stejný, ale osobní mantra je účinnější. Přečíst si instrukce v knize je fajn, ale možná si mě chcete poslechnout přímo v instruktážním videu, kde vás pohodlně provedu meditací:

Konat v souladu se svým svědomím, morálkou a etikou. To znamená, že bys měl dělat to, co považuješ za dobré, spravedlivé a čestné, a vyhýbat se tomu, co považuješ za špatné, nespravedlivé a nečestné. Můžeš se inspirovat nějakým náboženským, filozofickým nebo kulturním systémem hodnot, který sdílíš nebo obdivuješ, nebo si vytvořit svůj vlastní.

Konat v zájmu sebe i druhých. To znamená, že bys měl usilovat o to, aby tvé jednání přinášelo prospěch tobě i ostatním lidem, a minimalizovat škody, které by mohlo způsobit. Můžeš se snažit být ohleduplný, laskavý, spolupracovní a solidární s lidmi kolem sebe, a zároveň pečovat o své vlastní potřeby, zdraví a štěstí.

Konat v souladu se svou vášní, talentem a posláním. To znamená, že bys měl dělat to, co tě baví, naplňuje a dává smysl tvému životu, a využívat své schopnosti, znalosti a zkušenosti k dosažení svých cílů. Můžeš se věnovat nějakému koníčku, umění, sportu, studiu, práci nebo dobrovolnictví, které tě zajímá a obohacuje, a přispívat k nějakému společenskému, ekologickému nebo humanitárnímu problému, který tě trápí nebo motivuje.