Myslel jsem: Už ne, 

pryč s notou sebestřednou! 

Leč - ještě jednou... 

Copyright © Miloň Čepelka, 2022 

Illustrations © Jiří Hovorka, 2022 

Editor, Postface © Josef Pepson Snětivý, 2022 

Cover & Layout © Nakladatelství ČAS, Alena Šulcová, 2022 

© Nakladatelství ČAS, www.nakladatelstvicas.cz, 2022 

ISBN 978-80-7475-424-1 (ePUB) 

ISBN 978-80-7475-425-8 (Mobi) 

ISBN 978-80-7475-426-5 (pdf) 

Touha ostrouhá, 
zůstane-li planá a 
už obehraná. 

Už je to jisté: 
Čtvrtý Deník haiku mi 
oznámil přílet. 

Výstavné domy 
mě neohromí. Blesky 
a hromy ano. 

Proč se rýmují 
plomby a bomby? A proč 
i s mými tromby? 

Neodmítejte 
pohřby. Rozloučení je 
úkonem lásky.

Povídali, že 
mu hráli, ale byla 
to kočičina. 

Pod pláštíkem tmy 
zavraždit se dnes prý smí 
i mé svědomí. 

Je zle. Některé 
písně jsou až nechutně, 
bezmezně vlezlé. 

Proklatě! Dřinou 
na mlatě mu teď ruply 
zánovní gatě. 

Nepočítejte, 
jestli se vám vyplatí 
žít jako svatí. 

Kdenictunic, to 
se v ryzí formě sklízí, 
oj, v televizi. 

Kdo si vzpomene? 
Kdo mi spraví zlomené 
sebevědomí? 

Vyrážka, srážka, 
porážka. A hrdina 
je tu za šaška. 

Úřední orgán 
a orkán bývávají 
rodnými bratry. 

Že se tak ježíš, 
to tě neopravňuje 
zcizit to Jméno. 

V rádiu hlásí 
přemnožení lasiček. 
Nebo hlásiček? 

Když v zákulisí 
visí na drátku král, je 
to revoluce? 

Může obejda 
obejít zákon lépe 
než vážený muž? 

Smát se naposled 
může pouze, kdo ví a 
nepochybuje. 

Na rodné hroudy 
padají proudy deště. 
Zem prosí: Ještě! 

Troufalé ale, 
zve-li tě k souhlasu bič, 
to je odvaha. 