TOP 10 zajímavostí

Opevněná Cartagena

Projděte se po hradbách a valech starého pevnostního města a přesvědčte se o někdejší vojenské síle koloniálního Španělska (strana 46)

Ciudad Perdida

Ne všechny předkolumbovské památky musejí nutně ležet v Peru – například toto starobylé kamenné město je ve skutečnosti ještě o 650 let starší než slavné Machu Picchu (strana 56)

Zona Cafetera

Z hor jižně od Manizalesu pochází ta nejlepší kolumbijská káva (strana 41)

La Candelaria

V kopcích staré Bogoty leží nefalšovaný svět kolumbijských bohémů, plný zajímavých muzeí a restaurací (strana 23)

Monserrate

Ta nejkrásnější jihoamerická panoramata nabízejí Cristo Redentor v Riu de Janeiro, Machu Picchu v Peru a – trošku nečekaně – Cerro Monserrate v Kolumbii (strana 25)

Poloostrov Guajira

Na vyprahlém pobřeží plném plameňáků, solných plání a zapomenutých pláží žijí Wayúuové (Goachirové), nejpočetnější skupina kolumbijského domorodého obyvatelstva (strana 57)

Popayán

Jen málo koloniálních měst v Kolumbii se dochovalo v tak dobrém stavu jako Popayán. Do města bílých fasád, ležícího u hranic s Ekvádorem, se vydejte na výlet zpět v čase (strana 69)

Chocó

Departement Chocó na pobřeží Tichého oceánu zůstával dlouho turisty neobjeven. Dnes je vše jinak a za nádhernou přírodou se sem můžete vydat i vy – například pozorovat migrující keporkaky (strana 72)

Caño cristales

Caño Cristales alias „řeka pěti barev“ byla po léta mimo dosah turistů. Dnes už tomu tak není (strana 78)

San Gil

Město na severu Kolumbie je baštou milovníků adrenalinových sportů (strana 36)

Ideální den v Bogotě

8.00

Vydatná snídaně

Den začněte tradičně po kolumbijsku – pořádnou snídaní. Zamiřte na třídu avenida Jiménez na pomezí centra města a historické čtvrti La Candelaria. Tady najdete spoustu restaurací a jídelen nabízejících syté snídaně v andském stylu. Dejte si třeba huevos rancheros (míchaná vajíčka s rajčaty a cibulí) a šálek horké čokolády.

9.00

Návštěva muzea

V Bogotě sídlí slavné Muzeum zlata (Museo del Oro). Najdete jej na ulici Carrera 6 ( v budově Banco de la República) a prohlédnout si v něm můžete nejobsáhlejší sbírku předkolumbovských zlatých předmětů v Latinské Americe (čítá asi 35 000 kousků).

11.00

Prohlídka města

Nastal čas prohlédnout si město zblízka. Dobrým nápadem je projet si je na kole nebo se zúčastnit komentované prohlídky. Ta většinou začíná ve čtvrti La Candelaria a zahrnuje větší či menší část historického centra – podle toho, jestli jedete na kole, nebo jdete pěšky. Možná se podíváte i na sever do parku Simóna Bolívara a do elegantní čtvrti El Chapinero.

13.00

Oběd v historickém centru

Pokud jste po prohlídce města dostali pořádný hlad, zaskočte si na oběd na historické náměstí plaza Bolívar, kde sídlí kolumbijská vláda. Po chutném jídle navštivte katedrálu a koloniální římskokatolický kostel a následně zamiřte do severozápadního rohu náměstí, ze kterého vybíhá Calle 11.

14.00

Mercado Paloquemao

Nyní je čas zjistit, co stojí za tajemstvím výtečných bogotských jídel. Autobusem nebo taxíkem se vydejte na východ po Calle 19 na ulici Carerra 22 a zamiřte do zdejší tržnice Mercado Paloquemao. V obřím labyrintu zabírajícím celý blok ulic najdete neuvěřitelné množství stánků s čerstvým ovocem, prodejců ryb a řeznictví.

16.00

Cerro Monserrate

Vraťte se zpět na západ, projděte čtvrť La Candelaria a zamiřte do svahů nad městem. Na vrcholu 3 152 metrů vysokého kopce Cerro Monserrate najdete krásnou vyhlídku s restauracemi, venkovním trhem a bílým koloniálním kostelem. Nahoru se můžete vydat buď lanovkou (teleférico) , nebo pěkně po svých.

19.00

Večeře v Zona G

Na severu města se na okraji čtvrti Chapinero nachází oblast zvaná Zona G, vyhledávaná bogotskými labužníky a přetékající všemi možnými druhy stravovacích zařízení. Zajděte si tu na večeři. V několika ulicích nahlédnete do všech koutů světa gastronomie.

22.00

Noc v Zona Rosa

Návštěva hlavního města Kolumbie se rozhodně neobejde bez pořádné noční jízdy. Na spoustě míst najdete pěkné hospody, většina cizinců však dává přednost místu zvanému Zona Rosa (nebo Zona T), severně od Zony G. Ve zdejších ulicích se vedle sebe tísní spousta barů a nočních klubů.

Úvod

Kolumbie je země plná protikladů. Na jednu stranu je velebena pro své přírodní krásy a bohatou historii prosycenou domorodými kulturami, na druhou stranu je zemí, která se přes půl století zmítala v občanských válkách, kvůli nimž se pro celý svět na čas stala synonymem násilí. Dnes se dá říct, že zdejší andské velikány, karibské pláže, panenskou džungli a vůbec celou nádhernou krajinu, díky níž se země pomalu stává jednou z nejoblíbenějších turistických destinací světa, čekají světlejší zítřky.

Země plná rozporů

Při toulkách po zelených pahorcích Antioquie, úrodným údolím řeky Cauca nebo vyprahlými pustinami Guajiry rozhodně nebudete mít pocit, že jste přijeli na návštěvu takřka padesátimilionové země. Jiná místa, jako například departement Chocó u tichomořského pobřeží, jehož ovzduším se nese zpěv migrujících keporkaků i rytmy afrokaribských bubnů, vypadají, jako by se v nich nadobro zastavil čas.

Na jihu země se v hluboké panenské džungli ukrývá opravdová říše divů, nekonečné zelené království plné exotických rostlin a ještě exotičtějších tvorů. Svůj domov tady našli papoušci arové, žabky pralesničky i nejmenší opička na světě, kosman zakrslý. Jejich volání zaslechnete při cestách po největším ze světových veletoků, majestátní Amazonce, v jejíchž vodách skotačí rozpustilí delfínovci, odpočívají zubatí kajmani a plavou anakondy. Domorodí obyvatelé žijící uprostřed této nádhery stále naslouchají hlasu přírody a podřizují se mu, tak jako to dělali dávno a dávno před tím, než se na kolumbijské půdě objevili první španělští conquistadoři.

Na úplně opačném konci spektra stojí Bogota, symbol Kolumbie 21. století, hektická metropole sršící temperamentem a energií. Na jednom konci města na vás v nóbl čtvrti Zona Rosa čekají moderní nákupní centra plná místních boháčů a nočních klubů, jejichž zdi se otřásají až do ranních hodin. Na druhém konci vstoupíte do světa dlážděných uliček a rozlehlých náměstí, pamětníků dávných koloniálních časů. Pro kolumbijské hlavní město i mnohé další části země je však typická ještě jedna věc: krása a elegance si tu příliš často podávají ruku s otřesnou bídou.

Festival de la Cultura Wayúu

Spousta Kolumbijců má vážné existenční potíže. Ale ani tvrdá realita života, pro nás často nepředstavitelná, nezlomila jejich ducha a neotupila jejich bezprostřední srdečnost a životní elán. Kolumbijci milují hudbu a tanec, rádi se baví, cizince vítají s otevřenou náručí a rádi se pochlubí krásami své země. Právě díky šťastné povaze svých obyvatel je Kolumbie opakovaně řazena mezi nejspokojenější země na světě.

K chlubení je toho v Kolumbii opravdu hodně. Z geografického hlediska je jedinou zemí Jižní Ameriky, která má přístup jak k pobřeží Karibiku, tak k Tichému oceánu. Na své si tu přijde snad úplně každý. Je libo výlet na ostrov? Žádný problém, stačí vyrazit na San Andrés, plný bělostných pláží a azurově modrých vod, a z něj se rychle přesunout na nedaleký ostrůvek Providencia, kde se můžete potápět u korálového útesu. Nebo se můžete vydat na poloostrov Guajira k nejsevernějšímu bodu jihoamerického kontinentu a cestou prožít malé pouštní dobrodružství. Opomenout nemůžeme ani všudypřítomnou džungli a deštné pralesy, ať již v národním parku Tayrona na pobřeží Karibiku, nebo kolem Amazonky na hranicích s Brazílií a Peru.

Prakticky všude v zemi budete narážet na potomky původních obyvatel. Například v Tayroně žijí Kogiové, přímí potomci civilizace Taironů. Právě ta stojí za některými ze starobylých měst, jejichž ruiny se dochovaly na území parku. Jedním takovým je Ciudad Perdida („ztracené město“), které se svou krásou plně vyrovná mnohem slavnějšímu Machu Picchu.

Ani jedné ze zdejších mírumilovných kultur však bohužel nebyl osud příznivě nakloněn. Na přelomu 15. a 16. století do země vtrhli Španělé, zaslepeni vidinou bohatství bájného El Dorada. To sice nikdy nenašli, domorodým obyvatelům však uloupili tolik zlata, že by si přepychových měst mohli postavit třeba sto. Odkaz tehdejší doby je vepsán do tváře Santa Marty, nejstaršího španělského města v Kolumbii, a do starobylých hradeb pevnostních měst, především Cartageny.

Domov salsy

Srdce všech opravdových Kolumbijců bije v rytmu salsy. Její vášnivé synkopy jsou doma v Cartageně i Medellínu, v Barranquille i Bogotě. Existuje však jedno místo, kde toto slovo dostává úplně jiný rozměr. Tím místem je Cali, světová metropole salsy. Muži i ženy, staří i mladí – tady ji tančí prostě všichni. Mnohým obyvatelům pomohla láska k salse překonat ta nejtemnější období kolumbijských dějin.

Podoba moderní Kolumbie se začala rýsovat na pobřeží, zvláště v Cartageně, kde se ve velkém střetávaly vlivy mnoha národů a kultur. Španělé přivezli do země otroky, jejichž kulturní a společenské zvyky se záhy rozšířily po celém pobřeží. Jejich pozůstatky jsou dodnes patrné v ulicích Cartageny, kterými stále procházejí palenqueras , ženy v tradičních šatech a šátcích, přenášející na hlavách ohromné mísy s ovocem.

Salsa v Cali

O mnohém vypovídá i hudba. V průběhu let se afrokaribské obyvatelstvo „smísilo“ s přistěhovalci z Evropy a světlo světa spatřily dva hudební styly, jejichž rytmy kolují v žilách Kolumbijců až do dnešních dní. Jak cumbia , tak vallenato jsou sice jako žánry velmi variabilní, nicméně ve své podstatě zcela originální a nezaměnitelně kolumbijské. Kolumbijská hudba se postupně vyvíjela, vstřebávala další a další vlivy, až se jednoho dne zrodil celonárodní fenomén, dnes známý po celém světě – salsa.

Hudba ani bohaté kulturní tradice však bohužel nezabránily nástupu jedné z nejtragičtějších epizod kolumbijských dějin. Země se na celá desetiletí ocitla uprostřed bratrovražedné války. Celý svět si Kolumbii začal spojovat hlavně s kokainem a pověstnými narcotraficantes . Narkobaroni jako Pablo Escobar či bratři Rodríguez Orejuelovi dokázali vytvořit hotová kokainová impéria, ve kterých vládli železnou rukou. Podobným problémem se staly nejrůznější levicové guerilly, které s kolumbijskou vládou dlouhá léta vedly otevřenou válku. Kolumbie se tak na mnoho let stala zemí vražd, atentátů a bombových útoků.

Těsně před tím, než Kolumbie klesla na úplné dno, se cosi zlomilo. Lidé se včas vzpamatovali a svou milovanou zemi vyrvali z rukou těch, kteří ji přivedli na okraj propasti. Kolumbijský svět, plný fantazie a mýtů, mistrně vykreslil Gabriel García Márquez, jemuž byla v roce 1982 udělena Nobelova cena za literaturu. Zájem o zemi se začal postupně zvyšovat, a když v roce 2005 počet turistů dosáhl nového maxima, mohla Kolumbie světu vzkázat: Jsme zpět.

Muž v Jardínu

Dnes už v zemi žádní narkobaroni nejsou. Vláda se pomalu, ale jistě blíží k dohodě se všemi levicovými guerillami i pravicovými polovojenskými organizacemi o úplném zastavení bojů. Příslib trvalého míru je na dosah ruky, což celý svět jenom kvituje. Všichni, kdo do Kolumbie dnes cestují, si ze země přivážejí zcela jedinečné zážitky. Mnozí zde nacházejí dávno ztracený ráj. Práce je v zemi samozřejmě ještě hodně; občas je namáhavá, občas dokonce bolí, ale pořád stojí za to v ní pokračovat. Sen všech Kolumbijců o nádherně vybroušeném diamantu jménem Kolumbie i přes mnohdy tvrdou realitu nekončí.

Stručná historie

Dějiny Kolumbie jsou vepsány do její tváře. Po celé zemi najdete rozesety výjimečně zachovalé předkolumbovské památky a původní kultura domorodých obyvatel je pevnou součástí zdejšího společenského života. Někteří troufalejší archeologové tvrdí, že první lidé se na území Kolumbie usadili již okolo 45 000 let př. n. l. , střízlivější odhady však hovoří spíše o době kolem 16 000 let př. n. l.

Od lovců a sběračů k prvním společnostem

První lidé přišli do Kolumbie v období pozdního pleistocénu. Důkazy o jejich přítomnosti pocházejí hlavně z archeologických nalezišť v Tibitó (na andských náhorních plošinách severně od Bogoty), El Totumu ( v údolí řeky Magdalena) a Cundinamarce. Hlavním zdrojem jejich obživy byla stáda mastodontů, která se v této době potulovala po celé zemi.

Tito lovci a sběrači se v období mezi 5 000 a 1 000 lety př. n. l. začali usazovat na jednom místě a zakládat osady. V průběhu prvního tisíciletí našeho letopočtu se u nich postupně vyvíjely společenské struktury a sofistikovaný politický systém. Například Taironové, žijící na pobřeží v pohoří Sierra Nevada de Santa Marta, byli jednou z nejvyspělejších společností své doby. Mezi další původní kmeny patřili Muiskové, obývající centrální kolumbijskou vrchovinu. Vznik jejich první osady byl datován do roku 545 př. n. l. Dnes žije v Kolumbii celkem 102 domorodých etnik. Mnohá z nich stále žijí kmenovým způsobem života a jejich společnost je postavena na principech zavedených dávno před tím, než do země vtrhli Evropané.

Příchod Španělů

Kolonizace území dnešní Kolumbie Španěly byl postupný proces. Jako první se v zemi objevil mořeplavec Alonso de Hojeda. Krátce pobyl na pobřeží Karibiku a po návratu domů všechny ohromil vyprávěním o hromadách zlata. Díky němu se po Španělsku začala rychle šířit legenda o existenci bájného města El Dorado.

V roce 1533 založil conquistador Pedro de Heredia na místě současné Cartageny pevnost. Ta měla chránit haldy uloupeného zlata před nenechavými piráty, a jelikož se Španělé v drancování opravdu činili (kompletně vyplenili například hrobky kmene Sinú), rychle se rozrostla v pevnostní město. Když navíc v prvních desetiletích 16.století začali Evropané do Kolumbie přivážet první africké otroky, stala se Cartagena i hlavním otrokářským přístavem v zemi.

Neutuchající touha Španělů po zlatě postupně zpečetila osud dvou nejvýznamnějších domorodých kmenů v oblasti– Taironů a Muisků. Roku 1535 se conquistador jménem Gonzalo Jiménez de Quesada vydal s 800 muži na jih od Santa Marty do oblasti dnešní Bogoty, tehdejšího srdce říše Muisků. Muiskové se mu sice srdnatě postavili na odpor, ale Quesadovo vojsko je bez vážnějších potíží přemohlo. V roce 1538 Quesada oficiálně založil město Santa Fe de Bogota.

Skromné počátky

Kolem roku 1500 dorazil na kolumbijské karibské pobřeží Rodrigo de Bastidas, conquistador s pověstí neukázněného rebela, často porušujícího příkazy svých nadřízených. V roce 1525 založil první oficiální španělskou osadu na území Kolumbie. Jelikož se tak stalo na svátek sv. Marty, nazval osadu Santa Marta. Dnes je nejstarším kolumbijským městem.

Španělé poté vtrhli do oblasti centrálních andských plání, kde rozvrat říše Muisků dokončili. Přeživším domorodým obyvatelům byly přiděleny zlomky půdy, na kterých museli pro své španělské pány pracovat. Tento výnosný systém nucených prací, který vešel ve známost jako encomienda , aplikovali Španělé i v dalších částech Jižní Ameriky.

Alonso de Hojeda a jeho muži bojují s kolumbijskými domorodci

Nezávislost

Španělé si v Kolumbii přišli na pěkné jmění a získali obrovská území, ale jejich doposud úspěšné tažení se pomalu chýlilo ke konci. Zemí se začínaly šířit revoluční myšlenky. Stála za tím hlavně zvyšující se gramotnost obyvatelstva; čím více lidí z nižších vrstev společnosti získávalo přístup ke vzdělání, tím větší byla zášť vůči zámožným a všemožně privilegovaným Španělům.

20. července 1810 se vzbouřili obyvatelé Bogoty a Španěly svrhli. Zhruba ve stejné době na sebe začal v sousední Venezuele výrazně upozorňovat mladý, charismatický a v Evropě vzdělaný revolucionář. Nebyl jím nikdo jiný než Simón Bolívar (1783–1830), původem venezuelský kreol (po otci Španěl), nejvýraznější postava jihoamerického boje za nezávislost. Bolívar přislíbil volnost všem otrokům ochotným bojovat za svobodu a nezávislost země – učinil tak celých 50 let před tím, než americký prezident Abraham Lincoln přišel se svým slavným emancipačním prohlášením.

Situace se v následujících letech neustále proměňovala. Bolívar nejprve ovládl oblast kolem řeky Magdaleny a Venezuelu, venezuelská vláda si však vzápětí vzala své území zpět. V roce 1819 překročil Bolívar s přibližně 2500muži Andy a vyrazil do útoku. Jeho povstalecké vojsko Španěly překvapilo v červenci 1819 u Bogoty a v srpnu jim v bitvě u Boyacá zasadilo rozhodující úder. Ještě téhož roku se Bolívar stal prezidentem Velké Kolumbie, nového státního útvaru sdružujícího Kolumbii, Venezuelu, Ekvádor a Panamu.

Busta Simóna Bolívara

V roce 1886 přijala země oficiální jméno Kolumbijská republika, pod kterým je známá i dnes.

Moderní Kolumbie

Pablo Escobar

Historické milníky

4000 př. n. l. Na karibském pobřeží Kolumbie se usazují první lidé.

1830 Simón Bolívar umírá v Santa Martě.