Vídeň: Průvodce do kapsy

Top 10 ZAJÍMAVOSTÍ

1. Kunsthistorisches Museum

Mezi vystavované skvosty patří také Rafaelova díla (strana 50)

2. Schönbrunn

Honosný rokokový palác Marie Terezie s přilehlými zahradami (strana 65)

3. Secessionsgebäude

Součástí expozice je 34 metrů dlouhý Beethovenův vlys od Gustava Klimta (strana 52)

4. Stephansdom

Gotická katedrála v srdci vídeňského Innere Stadt (strana 25)

5. Karlsplatz

Kromě kostela Karlskirche nabízí několik dalších zajímavostí (strana 54)

6. Belvedere

K pokladům muzea patří slavný obraz Polibek od Gustava Klimta (strana 58)

7. Spanische Hochreitschule

Navštivte vystoupení Španělské jezdecké školy ve Vídni s koňmi plemene lipicán (strana 42)

8. Hofburg

Kupole habsburského císařského paláce (strana 40)

9. MuseumsQuartier

Na jednom místě najdete Muzeum moderního umění, Vídeňské centrum architektury i multimediální expozice (strana 51)

10. Prátr

Ohromný vídeňský zábavní park se slavným ruským kolem Riesenrad (strana 69)

Ideální den ve vídni

9.00

Snídaně. Vydatná alpská snídaně je skvělým vykročením do nového dne. Buď doplňte energii v hotelu, kde budete mít na výběr z obvyklých snídaňových pokrmů, nebo ochutnejte opulentní menu v Café Drechsler, proslulé kavárně, která nabízí palačinky, omelety i koktejly (viz str. 108) .

10.00

Královský palác. Putování po vídeňských památkách zahajte výstupem na vrchol věže Stephansdomu. Poté nasedněte na U-Bahn a nechte se odvézt k habsburskému baroknímu skvostu, k zámku Schönbrunn. Před návratem do centra si určitě stihnete prohlédnout jeho 40 nablýskaných pokojů.

12.00

Oběd. V poledne si zajděte do některého z podniků ve Vnitřním Městě (viz str. 103) , autentickou vídeňskou kuchyni za dobré ceny najdete třeba v restauraci Pfudl, nebo zaskočte do bistra Trzesniewski (viz str. 105) na tradiční obložené chleby.

13.00

Návštěva muzea. Po obědě se metrem nebo tramvají vydejte do slavné MuseumsQuartier a navštivte například MUMOK či Leopold Museum. Přes ulici se nachází špičkové Kunsthistorisches Museum. Všechny stojí za návštěvu. Pokud potřebujete nabrat síly, můžete zajít do některé ze zdejších kaváren.

15.30

Udělejte si přestávku. Po prohlídce muzeí si dopřejte poklidnou procházku parkem Volksgarten nebo si na zahrádce některé z kaváren vychutnejte šálek kávy.

17.00

Zkuste třeba Beisl. Díky brzké večeři budete moct věnovat večer dalším vídeňským zážitkům. Proto zamiřte do některé z malých přátelských restaurací, které se nazývají Beisl . Mají neformální atmosféru a nabízejí místní speciality. U obyvatel centra jsou oblíbené třeba Beim Czaak (viz str. 103) nebo Reinthaler (viz str. 105) , i deální volba pokud hledáte dobré rakouské pokrmy – knedlíky, řízky, palačinky nebo tradiční trhanec.

18.30

V jednom kole. Další zastávkou je Prátr. Svezte se na obřím ruském kole Riesenrad, které se stalo nesmrtelným i díky filmu Třetí muž . Prátr nabízí mnoho lákadel a lze tu klidně strávit celou noc. Pokud vám pouťové atrakce nic neříkají, můžete se projít či projet na kole podél Dunaje.

20.30

Na skleničku. Chcete-li příjemně zakončit den, opusťte centrum a navštivte některý Heuriger (vinný šenk), například Braunsperger (viz str. 107) nebo Fuhrgassl-Huber (viz str. 107) . Můžete ochutnat skvělé víno a k tomu něco zakousnout. K vídeňským večerům to neodmyslitelně patří.

UPOZORNĚNÍ

Rychlost, s níž se svět mění, udržuje náš tým neustále ve střehu. Vynaložili jsme veškeré úsilí, aby tento průvodce byl v době vydání aktuální. Víme však, že otevírací doby se mění, standardy se posouvají, ceny kolísají, podniky se zavírají a na jejich místě se objevují nové. Provoz uvedených institucí a podniků doporučujeme před návštěvou ověřit na webu.

Úvod

Kultivovaní Vídeňané si s chutí užívají Wiener Lebensart , vytříbeného umění žít. To se odráží nejen ve skvostném výtvarném umění, v hudbě a architektuře, v bohatém programu divadel, čilém kavárenském ruchu či ve vášni pro pompézní plesy. Kde jinde najdete vinice přímo uprostřed města? V roce 2001 byla oblast Innere Stadt zapsána na seznam světového dědictví UNESCO (druhým takto oceněným místem ve Vídni je zámek Schönbrunn), což je pocta, která území, plnému barokních paláců s věhlasným Burgtheatrem a Staatsoper, s bludištěm úzkých středověkých uliček, proplétajících se okolo Stephansdomu, bezpochyby náleží.

Noční Vídeň z ptačí perspektivy

Přesto Vídni s více než dvěma miliony obyvatel nehrozí, že by se stala pouhým muzeem pod širým nebem. Zastaralá zákoutí pravidelně procházejí přestavbou a získávají nová využití a řada moderních projektů, od rozpustilé Hundertwasserovy spalovny odpadů po ocelovou budovu Millennium Tower, sem vnáší rozměr 21. století. V historickém centru propojují projekty, jako například MuseumsQuartier, minulost se současností, a dodávají tak panoramatu rakouského hlavního města moderní nádech. Vídeň je rozdělena celkem na 23 městských částí. Prvním obvodem je historické Innere Stadt, obvody 2 až 9 se rozbíhají vějířovitě kolem Ringstrasse.

Již od 16. století je Vídeň uznávána jako evropské centrum hudby. Dodnes tu v Opeře zaslechnete valčíky Johanna Strausse – kdo jiný by také zablácený hnědavý Dunaj popsal jako modrý – či barokní recitály Wolfganga Amadea Mozarta. Zamířit lze i do některého z vinných šenků Heuriger na hranici Wienervaldu na sklenku bílého a tady se zaposlouchat do sentimentálních písní. Anebo si můžete dát pár piv za zvuků elektronické hudby v některém z městských klubů. A pokud chcete jen odpočívat, ve Vídni je na relaxaci místa dost. Díky venkovskému okolí tu vládne pomalejší životní tempo než ve většině jiných měst podobné velikosti.

Vídeňský šarm

Vídeňané si málokdy nechají ujít příležitost vyslovit pozdravy jako „Ruku líbám“ nebo „Má úcta“. Dokonce i neformální „Servus“ (Ahoj) pochází z latinského výrazu „služebník“.

Tradice a moderna

Vídeňané jsou hrdí na historický odkaz svého města a dokazují to jak kontinuitou, tak změnami: zrenovovali velké staré hotely a kavárny a k jejich stávajícím zákazníkům – umělcům, spisovatelům, myslitelům a snílkům – se připojili televizní producenti, obchodníci a pochopitelně turisté. Vídeňští módní návrháři se chopili tradičního teplého vlněného lodenu a vtiskli mu moderní střih a jasnější barvy, než jaké mívala olivově zelená saka a kabáty. Uznávaný Burgtheater neustále popichuje domácí publikum provokativními inscenacemi, například z pera Thomase Bernharda.

Rakouské hlavní město nabízí také pestrou paletu muzeí s různými typy výstav, od impozantních po šokující, mnoho z nich lze s Wien-Karte navštívit zdarma nebo za snížené vstupné. Některé věci se však (naštěstí) nemění: Fiakry (kočáry) nadále vozí turisty městem, sněhově bílí lipicáni se stále předvádějí ve Španělské jezdecké škole, kavárny pořád vábí zákazníky na šlehačkové dorty a plesová sezona zůstává ústředním bodem společenského kalendáře. Událostí roku ve Vídni je únorový ples v Opeře, který přitahuje zástupy umělců, politiků i celebrit.

Městská doprava

Na křižovatce

Historický význam Vídně coby spojnice mezi východoevropskou a západoevropskou civilizací byl oživen po pádu sovětského impéria a po vstupu Rakouska do Evropské unie v roce 1995. Ve městě vedle sebe žijí nové generace Poláků, Italů, Turků, Chorvatů a dalších národností.

Návštěvníky často překvapí uvolněná atmosféra města. I přesto, že jsou ve Vídni četné společenské změny přijímány kladně, místní obyvatelé stále dbají na staré, konzervativní hodnoty. Vídeňany bylo vždy obtížné někam politicky zařadit. Provolávali slávu nejdříve habsburským císařům a potom Napoleonovi. Radostně přijali republikánský experiment po první světové válce, vítali Hitlera, ale posléze zjistili, že jim více vyhovuje demokracie, neboť lépe odpovídá jejich smyslu pro Gemütlichkeit . Slovo gemütlich znamená pohodový, příjemný a zdvořilý. Právě tak lze charakterizovat Vídeň. Občas se tu však můžete setkat s poněkud zlomyslným humorem, známým Wiener Schmäh .

Valčík

Hudba má ve Vídni letitou tradici. Byly zde napsány opery, muzikály i moderní jazzové sklady, nejproslulejší jsou však klasické vídeňské valčíky. Valčík vznikl na základě tradičního německého tance Ländler , komponovaného na tři doby. Do oblíbených tanečních sálů valčík pronikl v roce 1819. Kapelník Joseph Lanner do svého nevelkého hudebního tělesa angažoval mladého houslistu Johanna Strausse. Od té chvíle věhlas nového tance rostl; z malé skupiny hudebníků se stal orchestr. Poté co Johann Strauss orchestr opustil ( a založil svůj vlastní), složil Lanner světoznámou skladbu Trennungswalzer (Valčík na rozloučenou). Později se oba umělci pro potěšení publika utkávali ve „ valčíkové válce “ , jejíž jednotlivé „bitvy“ se odehrávaly v kavárnách parku Prátr. Toto hudební soupeření skončilo smírem: Strauss zahrál valčíky – adagio – i na Lannerově pohřbu.

Historie a kultura

Vídeň byla odedávna křižovatkou pro cestující z východní do západní Evropy a naopak. První pro nás známí obyvatelé byli Ilyrové, kteří připluli po Dunaji z Balkánského poloostrova. Okolo roku 500 př. n. l. založili keltští migranti z Gálie město Vindobona („Zářící pole“).

Římané a barbaři

V 1. století n. l. přišli do Vindobony Římané. Zamířili sem z Británie, aby posílili vliv říše u východních hranic. Vybudovali základnu v oblasti dnešního Hohermarktu v Innere Stadt. Od začátku se museli potýkat s nájezdy barbarských kmenů. Při obraně hranic podlehl ve Vindoboně roku 180 n. l. morové nákaze císař Marcus Aurelius. O sto let později nechal jiný římský císař, Probus, na svazích Wienerwaldu založit vinice. Dnes tento počin připomíná ulice Probusgasse s vinnými šenky zvanými Heuriger , v městském okrese Heiligenstadt.

Křesťanství se do Vídně dostalo ve 4. století, proti přetrvávajícím nájezdům barbarských bojovníků však bylo bezbranné. V roce 453 vstoupil do Vídně hunský král Attila. Po Hunech následovaly během dalších 600 let invaze Gótů, Franků, Avarů, Slovanů a Uhrů. Bez ohledu na tyto potíže zde byl v roce 740 postaven první kostel – Ruprechtskirche. Za vlády císaře Karla I. Velikého pak přibyly další dva: Maria am Gestade a Peterskirche.

Za vlády Babenberků

Uklidnění politické situace přinesl rok 1156, kdy bylo Babenberkům, bavorskému šlechtickému rodu, který o jeden a půl století dříve vyhnal Uhry, císařem Svaté říše římské uděleno privilegium minus , které mimo jiné povýšilo markrabství rakouské na vévodství.

Rodokmen Babenberků v klášteře Klosterneuburg

První vévoda, Jindřich II. Babenberský, se se svým dvorem usadil v místě dnešního Platz Am Hof. Jeho vládu lze označit za první zlatou éru Vídně. Prosperovalo umění, kvetl obchod a rozvíjela se řemeslná výroba. Do Vídně proudili obchodníci a řemeslníci z Německa. Město se stalo důležitou zastávkou pro křižácké výpravy. Skotští a irští mniši tu na své cestě do Jeruzaléma založili klášter Schottenstift. Za vlády Babenberků vyrostlo mnoho nových kostelů (za zmínku stojí jistě Stephansdom), ale také klášterů, elegantních šlechtických sídel podél širokých hlavních tříd a pevnost na místě dnešního hradu Hofburg. V roce 1200 bylo okolo Innere Stadt vybudováno opevnění, jehož polohu dnes připomíná okružní Ringstrasse. Stavba byla financována z peněz, které Vídeň obdržela jako výkupné za krále Richarda Lví srdce. Byla to také doba minstrelů a prvopočátek dlouhé vídeňské hudební tradice.

Habsburkové

Roku 1246, po smrti vévody Fridricha II. Babenberského (řečeného Bojovný), vymřela mužská linie rodu Babenberků a země připadla českému králi Přemyslu Otakarovi II. Na rozdíl od svého předchůdce, který si nevážil těžce dobytého míru a pouštěl se do šarvátek se svými barony, sváděl manželky měšťanů a při sebemenším popíchnutí vyhlašoval válku, byl král Přemysl Otakar II. u Vídeňanů oblíben. Rozšířil Stephansdom a začal budovat Hofburg, přestože sám ve Vídni nesídlil. V roce 1278, po Otakarově smrti na Moravském poli nedaleko Vídně, město ovládli Habsburkové a učinili z něj centrum své říše.

Historie Vídně pak byla po celá staletí ve znamení střetů mezi habsburskými velikášskými vizemi o dobývání světa a zálibou měšťanů v poklidném životě. Kdykoli se Habsburkové vydali rozšiřovat své impérium, ať už za vlády Maxmiliána I., Karla V. nebo Ferdinanda I., Vídeň byla vždy zanedbávána. Největší oblibu si získali vladaři, kteří „zůstávali doma“ a věnovali se budování města. Rudolf IV. založil v roce 1365 univerzitu a proměnil románskou katedrálu Stephansdom (sv. Štěpána) v gotický skvost, který můžeme obdivovat dodnes. Fridrich III. práci svého předchůdce dokončil a v roce 1469 získal souhlas Říma, aby se Vídeň stala biskupstvím. Vídeňané projevili svou vděčnost tím, že ostatky panovníka pohřbili přímo ve svatoštěpánské katedrále. Hrobka Fridricha III. dokazuje, že právě on se řídil neskromným heslem AEIOU, Austriae Est Imperare Orbi Universo ( v českém překladu: Rakousku je předurčeno vládnout světu).

Nejasné kořeny

Jako dynastie, z níž vzešli vládci Německa, Rakouska, Uher, Čech a Moravy, Španělska a mnoha dalších států, mají Habsburkové poměrně nejasné kořeny. Rod odvozuje své jméno od hradu Habichtsburg (Jestřábí hrad) na řece Aara v dnešním Švýcarsku. Společně jej vybudovali biskup Warner ze Strasbourgu a jeho bratr hrabě Radbot.

Celé 15. století nebylo pro Vídeň žádnou procházkou růžovým sadem: v roce 1421 bylo v židovské čtvrti poblíž Judenplatz zaživa upáleno více než 200 Židů; ostatní byli vyhnáni z města. V letech 1485 až 1490 okupoval Vídeň uherský král Matyáš Korvín. Habsburský panovník Maximilián I. ( 1493–1519 ) uvedl v život heslo Ať válčí jiní, ty šťastné Rakousko se zasnubuj, neboť říše, které jiným dává Mars, tobě dává Venuše , když rozšiřoval říši uvážlivými sňatky svých početných arcivévodů a arcivévodkyň.

Osmané pod vedením Sulejmana I. zvaného Nádherný v roce 1529 více než dva týdny obléhali Vídeň, avšak bezvýsledně. Předměstí sice zničili, ale Innere Stadt náporu Turků odolalo.

V 16. století v době reformace a za následné třicetileté války v letech 1618–1648 se město proměnilo v obranný val katolické církve. Po odražení útoků muslimských Turků v roce 1577 byly ve městě zakázány protestantské pobožnosti. Válečné tažení protestantských Švédů vedených Gustavem II. Adolfem v roce 1645 bylo neúspěšné.

Kupole Hofburgu

Židé byli vpuštěni zpět do města ve 20. letech 17. století, ovšem pouze do ghetta v mokřinách Leopoldstadtu. Do zlaté barokní éry, která byla učiněnou oslavou architektury a hudby, vstoupila Vídeň za vlády císaře Leopolda I. V roce 1679 město zasáhla ničivá morová rána a později, roku 1683 město znovu obléhali Osmané. Velký vojevůdce a učenec princ Evžen Savojský byl za své vítězství nad Turky odměněn mnoha dary, díky nimž mohl postavit velkolepý a dodnes obdivovaný palác Belveder. Jeho příkladu následovali Auerspergové, Schwarzenbergové a Lichtenštejnové. Také oni zde vybudovali sice o něco skromnější, ale nádherné paláce.

Karel VI. se po válce o španělské dědictví do Vídně vrátil v roce 1711 spíše jako Španěl než jako Rakušan: přinesl s sebou přísnost v oblékání a okázalou zbožnost španělského dvora. Jeho barokní přestavba opatství Klosterneuburg ze 12. století byla pokusem o vytvoření rakouské verze El Escorialu. Stejně tak obrovský kostel Karlskirche měl napodobit baziliku sv. Petra v Římě. Ve snaze překonat paláce ve Versailles nechal značně rozšířit také hrad Hofburg. Zároveň byla zbudována Španělská jezdecká škola a Dvorská knihovna. Přerod Vídně v barokní město lze považovat za práci převážně tří rakouských architektů: Johanna Bernharda Fischera z Erlachu, jeho syna Josefa Emanuela a Johanna Lukase von Hildebrandt.

Karel zemřel bez mužských potomků, a tak po něm na rakouský trůn nastoupila jeho dcera Marie Terezie.

Princ Evžen Savojský (1663–1736)

Z řad Vídeňanů, kteří jsou svou podstatou spíše skeptici, vzešlo jen málo skutečných hrdinů. Je ironií, že největší z nich byl francouzského původu. Princ Evžen Savojský se narodil v Paříži v roce 1663 a jeho osobnost byla jedinečnou kombinací vojenské odvahy, kultivovanosti a lidské vřelosti. Do Vídně se dostal v roce 1683 právě včas, aby se mohl zapojit do obrany města před Turky. V následujících letech získal mnoho zásluh v bojích proti Osmanům a Francouzům, roku 1697 byl povýšen do hodnosti nejvyššího vojenského velitele. Byl malého vzrůstu a chodil vždy v hrubé hnědé uniformě, proto mu vojáci přezdívali „Malý kapucín“.

Císařovna Marie Terezie

Marie Terezie a Napoleon

Po dlouhém období horečnaté výstavby za vlády mužské linie rodu Habsburků si Vídeňané mohli oddechnout pod mateřským vedením císařovny Marie Terezie (1740–1780). Tato zbožná žena a zároveň matka 16 dětí byla nadšenou mecenáškou umění, především hudby. Milovala koncerty a operní představení, které pořádala ve svém novém paláci Schönbrunn; upřednostňovala jej před strohým Hofburgem. V čele dvorního orchestru stál Christoph Gluck, ve Vídeňském chlapeckém sboru zpíval mladý Joseph Haydn a císařovnino srdce si získal Wolfgang Amadeus Mozart, když jako šestiletý hoch požádal o ruku jedné z jejích dcer. Právě díky těmto třem skladatelům – Gluckovi, Haydnovi a Mozartovi – se Vídni přezdívá „město hudby“.

Památník Johanna Strausse mladšího ve Stadtparku

Slavní Vídeňané

Dlouhé 19. století

Historické milníky