Francesca Simon vyrastala v slnečnej Kalifornii. Na univerzitách v Yale a v Oxforde vyštudovala stredovekú históriu a literatúru. V súčasnosti žije v Londýne s manželom a synom. Ak práve nepracuje na ďalšej knihe, píše krátke články o divadle a reštauráciách, prípadne preháňa svojho tibetského španiela Šantiho.

Jedinečnej Mirande Richardson

Text © Francesca Simon 2006

Illustrations © Tony Ross 2006

First published in Great Britain in 2006

by Orion Children’s Books a division

of the Orion Publishing Group Ltd.

Translation © Darina Zaicová 2010

Slovak edition © Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o.,

Bratislava 2010

ISBN 978-80-556-0286-8

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2020

1

GRÁZLIK GABO A VIANOČNÉ PREDSTAVENIE

Jedného chladného, sychravého novembrového dña

(37 dní do Vianoc)

Grázlik Gabo nervózne podupával po koberci a snažil sa pohľadom popohnať hodinové ručičky. Už iba päť minúť a bude po vyučovaní! Gabo už na jazyku cítil jemne slanú chuť zemiakových lupienkov, ktoré doma potajomky potiahne z kredenca.

Slečna Tomahavková niečo drmolila o školských obedoch (fuj, grc!), novej fontánke s pitnou vodou, bla, bla, bla, úlohe z matematiky, bla, bla, bla, vianočnom predstavení, bla, bla... čože? O čom to slečna hovorí...? O vianočnom predstavení? Grázlik Gabo spozornel.

„Ide o úplne novú hru, so spevom a tancom,“ pokračovala slečna Tomahavková. „Zahrajú si v nej starší aj mladší žiaci.“

Spev! Tanec! Predvedie sa pred celou školou! Kedysi dávno, keď ešte Gabo chodil do triedy s krpcami, dostal úlohu ôsmej ovce v betlehemskej hre. Vtedy z jasličiek uchmatol malého Ježiška a odmietol ho vrátiť. Dúfal, že slečna na to zabudla.

Pravda, teraz si zahrá hlavnú úlohu. To je jasné ako facka. Veď kto iný ako Gabo môže hrať spievajúceho a tancujúceho Jozefa?

„Ja chcem byť Mária!“ prekrikovali sa dievčatá.

„A ja mudrc z východu!“ skríkol Drzý Dávid.

„Ja chcem hrať ovcu!“ zakričal Svedomitý Samko.

„Ja chcem hrať Jozefa!“ prihlásil sa Grázlik Gabo.

„Aj ja!“ zvolal Vrtký Vratko.

„Aj ja!“ pridal sa Premúdry Prokop.

„Ticho!“ okríkla decká slečna Tomahavková. „Ja som režisérka a ja rozhodnem, kto bude hrať akú úlohu. Obsadenie bude nasledovné: Naďa – ty budeš Mária.“ Slečna podala Nadi scenár.

Náladová Naďa skákala od radosti. Ostatné kandidátky na ňu závistlivo gánili.

„Mimi, ty budeš predný pár oslích nôh, Linda zahrá zadné. Petronela a Bea – vy si zahráte kravy. Steblá trávy...“ Slečna Tomahavková ďalej rozdeľovala divadelné úlohy.

Ja budem Jozef, ja budem Jozef, opakoval si v duchu Grázlik Gabo. Kto iný ako najlepší herec na škole by mal hrať hlavnú úlohu?

„Ja som ovca, ja som ovca, ja som ovca,“ trilkovala Spievajúca Svetlanka.

„Ja som pastier!“ zajasal Zúrivý Zdeno.

„Ja anjel!“ potešila sa Očarujúca Otília.

„A ja som iba steblo trávy,“ fňukal Ufňukaný Urbanko.

„No a do úlohy Jozefa obsadíme...“

„MŇA!“ zvrieskol Grázlik Gabo.

„Mňa!“ zvrieskli jedným hlasom Nový Norbert, Pažravý Paťo, Tackavý Tóno a Rýchly Rišo.

„... Vilka,“ rozhodla slečna Tomahavková, „... z triedy slečny Ľúbeznej.“

Koniec ukážky