Jimov súkromný život

Gaston Leroux

Pôvodné vydanie z roku 1942

OZ Zabudnuté knihy sa s použitím všetkých dostupných bibliografických databáz nepodarilo identifikovať prekladateľa tohto diela.

Obálka: Jacob Riis - Bandits' Roost, 59 1/2 Mulberry Street. Vytvorené v programe Canva.

Vydavateľstvo Zabudnuté Knihy, Bratislava

www.zabudnuteknihy.eu

ISBN 978-80-8263-086-5 (EPUB)

ISBN 978-80-8263-087-2 (MOBI)

Úvod

Táto udalosť sa odohrala, keď americké bezpečnostné orgány boli proti gangstrom bezmocní. Mnohí poznajú osoby, ktoré hrajú rolu v tejto histórii, lebo všetko sa stalo tak, ako sa opisuje nižšie, len niektoré podrobnosti sa dodatočne vysvetlili.

Prvý diel

Jim Clark si zapálil cigaretu po výdatných raňajkách. Nežnou láskou lipol k svojej manželke, ktorú zamilovane obdivoval. Jeho manželka Maria, krásna blondínka, bola mu najdrahším na svete. Natiahol svoju tvrdú opálenú ruku ponad stôl a dotkol sa jemných prštekov Marie.

Už vyše troch rokov bola táto krásna americká deva jeho manželkou. Jim ju miloval tak, že ho žiadne iné dámy sveta nezaujímali. Svoju Mariu neoklamal ani raz, nepozeral za inými dievčatami a nehovoril vtipy o manželskom živote. Slovom bol vzorným manželom. Nikdy nereagoval na žartovné narážky svojich kolegov o manželskom živote; nechápal tieto žarty, lebo on bol nadmieru spokojný so svojím rodinným životom, netúžil po inom a vždy ťažko očakával chvíľu, aby bol zase po každodennej práci doma.

Teraz ako sa zadíval na svoju Mariu, zbožňovanú Máriu, spozoroval, že je v zlej nálade, že má zachmúrené čelo. Prestrašene sa jej opýtal:

– Čo ti je, dušička drahá, stalo sa niečo?

Maria sa nútila do úsmevu, ale skôr než by bola odpovedala, mimovoľne sa pozrela nervózne na dvere…

– Nič sa nestalo. Len som trochu rozčúlená. George má ešte vždy dosť vysokú horúčku a ponosuje sa, že ho bolí hrdlo.

Jim sa tiež zachmúril.

– A čo povedal lekár?

– Vraj má zápal mandlí. Nič vážneho, ale predsa ma to trápi.

– No, nie je to také zlé, že by si sa musela oňho obávať. George je silný ako železo. Každé dieťa niekedy onemocnie. Uvidíš, že do večera mu bude lepšie, pôjdeme potom do kina. Dobre?

Ženuška sa potešila.

– Práve dnes premietajú film s Clarkom Gableom. Veľmi rada by som ho videla. Len aby George do večera naozaj vyzdravel.

– Dobre, holúbok môj. Ak večer prídem skôr domov, pôjdeme do kina.

Jim pozrel na hodinky, vstal a šiel si do predsiene pre klobúk, ale Maria ho zastavila.

– Nehnevaj sa, Jim! Nechcem ťa stále trápiť, veď je taká drahota, ale Georgeovi som sľúbila, že mu kúpim malý tank a elektrickú železničku, ak skoro vyzdravie a nechcela by som ho oklamať. I ja by som potrebovala kožuch. Ten starý je už trochu zodratý.

Maria si vzdychla, trochu počkala, váhala a potom predsa len dokončila:

– Mal by si pýtať zvýšenie platu. Pracuješ za smiešne malý plat. Netreba byť zbabelcom, len si staň smelo pred svojho prednostu. Neboj sa, nevyhodí ťa. Si jeho najlepším pracovníkom, najobratnejším. Nikdy nemal pre teba nepríjemnosti. Len sa ho neboj!

Jim sa znepokojene pozeral na ňu a fajčil cigaretu.

– Dobre, dušička! Pokúsim sa o to! Pravda, nevieš si predstaviť, aká je to ťažká vec, niečo takého docieliť v dnešných zlých časoch. Mnoho ľudí je nezamestnaných, mnohí sa núkajú do práce k nám. To, pravda, znehodnocuje našu prácu a dostávame menší plat, ako by sme si v skutočnosti zaslúžili.

Maria však trvala na svojom:

– To predsa nevadí, že sa druhí ponúkajú do práce. Na teba sa môže prednosta vo všetkom spoľahnúť, s novými ľuďmi by iste mal väčšiu oštaru.

Jim prisľúbil. Pobozkal Mariu a ticho vkročil do izby malého Georga. Podíval sa naňho a pobozkal jeho malú horúcu tváričku. Ešte trochu postál pri jeho postieľke, ako by sa obával, že s Georgeom zle dopadne, ale potom sa chytro vytratil z izby a z domu.

Garáž mal v susednej ulici, len niekoľko krokov od domu, v ktorom býval. Pozdravil veselo zriadenca, ktorý garáž obsluhoval a požiadal ho o vydanie svojho auta. Prívetivo ho pozdravil a pohol voz na 56. ulicu.

Pomaly, naplnený starosťami, viedol auto a myslel aj na zvýšenie platu o ktorom Maria tak veľa s ním hovorievala. Pravdaže, žena nevie, že jeho prednosta je mocný a nervózny pán, s ktorým veru nie je radno mnoho vyprávať, lebo chytro by človek na to doplatil. Dáva rýchle, stručné rozkazy a žiada bezpodmienečnú poslušnosť. Neznesie nijaký odpor. Bill Morgan nemá rád nespokojných ľudí. Ale predsa uznal, že Maria má pravdu, lebo polozadarmo ozaj nemôže pracovať.

Len keby sa tak strašne nebál. Keď sa pred neho dostane, vždy pociťuje hroznú bázeň, ako by stál pred nejakým katom.

Len čo prišiel do svojej pracovne na dvadsiatom šiestom poschodí, už sa aj zháňal po ňom prednosta. Jim pocítil hrozný strach pred prednostom, ale predsa sa len vzmužil a odobral sa k nemu. Mal pripravené stručné, výrazné vety a už sa chystal k slovu, v tom ho však Morgan pohybom ruky prerušil:

– Presne o štvrtej budeš čakať pred hotelom Astoria na Ralpha. Najprv vyjde z brány Ralph a popri ňom pôjde jeden malý blondín, dosť tučný pán v sivom obleku a v sivom klobúku. Na očiach má okuliare a má malé fúzy. Rozumel si?

Jim prisvedčil. Potom trasúcim hlasom spustil:

– Pozri sa, Bill, mám choré dieťa, žena potrebuje nový kabát a všetko je tak drahé. Ja som ti dosiaľ vždy poctivo pracoval. Nikdy som nič nepokazil… a…

Morgan mu skočil do reči:

– No a? Mnoho hovoríš a ja mám veľa práce, nemám čas s tebou sa zabávať. Čo chceš?

– Zvýšenie platu, Bill. Za tie peniaze nemôžem pracovať!

– Koľko chceš?

– O stovku na týždeň viac !

Jim zdesený zbadal, že Morgan na neho zaškúlil. Preto chytro doložil:

– Samozrejme, potom by som veľmi rád pre teba aj viac pracoval. Ale peniaze potrebujem.

Bill ho energicky vyzval, aby opustil izbu.

– Môžeš odísť. O veci budem uvažovať. Po tvojej dnešnej práci sa rozhodnem. Nie som nadšený, keď moji ľudia pýtajú zvýšenie platov. Ja viem i tak presne, kto si koľko zaslúži za svoju prácu. Nenávidím nespokojných ľudí.