Ukážka z elektronickej knihy

Text © 2022 by Neal Shusterman

Jacket illustration © 2022 by Kevin Tong

Jacket design by Chloë Foglia © 2022 by Simon & Schuster, Inc.

Published by arrangement with Simon & Schuster Books For Young Readers,

An imprint of Simon & Schuster Children‘s Publishing Division

Translation © Katarína Figová 2023

Slovak edition ©Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o., Bratislava 2023

ISBN 978-80-556-6102-5

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto knihy sa nesmie reprodukovať ani šíriť v nijakej forme ani nijakými prostriedkami, či už elektronickými, alebo mechanickými, vo forme fotokópií či nahrávok, respektíve prostredníctvom súčasného alebo budúceho informačného systému a podobne bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

Z anglického originálu

Neal Shusterman – Gleanings: Stories from the Arc of a Scythe,

ktorý vyšiel vo vydavateľstve Simon & Schuster Books For Young Readers, An imprint of Simon & Schuster Children’s Publishing Division, roku 2022,

preložila Katarína Figová.

Zodpovedná redaktorka Silvia Barčák

Editorka Dana Brezňanová

Vydalo Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o., Bratislava v roku 2023.

Sadzba Alias Press, s. r. o., Bratislava

Tlač FINIDR, s. r. o., Český Těšín

10 9 8 7 6 5 4 3 2 1

www.slovart.sk

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2023

Neal Shusterman je autor týchto kníh:

Séria Žatva smrti

KOSEC

NIMBUS

POSOL

KOSENIE

(Poviedky k sérii Žatva smrti)

HRA SO SVETMI

Môjmu priateľovi a vydavateľovi
Justinovi Chandovi,
ktorý od začiatku veril vo mňa
i v túto sériu.

– N. S.

Prvý úder

Sebaisto pretínaš vzduch

svojím prvým úderom,

oháňaš sa sekerou

ako majster koseckého umenia.

Tých, čo stoja pred tebou, napĺňa bázeň.

Netušia, aký bude tvoj ďalší krok.

Kráčaš vyrovnane a s pokojom hráš svoju rolu,

neľútostný tanec uprostred davu,

spaľujúca hviezda hviezd,

tvoje rúcho splýva až k zemi

v záplave zlata.

Ale nie je to pravda.

Tí, na ktorých ti teraz záleží,

si ťa nevážia.

Si len malou slnečnou škvrnou

v očiach tých, čo sú ako ty.

Len bezvýznamný fliačik.

A keď zasadíš svoj prvý úder,

smejú sa ti.

Snažíš sa povzniesť nad ich výsmech,

túžiš, aby si ťa všimli.

Hľadáš priazeň starých,

čo nikdy nezostarnú.

Túžiš získať rešpekt mladých,

ktorí zabili vlastnú mladosť.

Snažíš sa ospravedlniť aroganciu

a pýchu na to,

že ťa zvolili spomedzi mnohých.

Ale ani to nie je pravda.

Potrvá roky, kým spoznáš pravdu:

Že tí, ktorých si ctíš, sú len sluhami –

slúžime tým, ktorým prinášame smrť.

Vďaka ich rozhodnutiu sme sa my

mohli pred rokmi rozhodnúť.

Tí úžasom stŕpnutí, vydesení diváci

majú v rukách skutočnú moc,

ako bábkari poťahujúci za povrazy tvojich činov.

Stojíme pred nimi v dokonalom rade,

najlepší z najlepších,

so zbraňami v rukách,

každý jeden z nás je rovnaký ako ten posledný.

Všetci sme jedným

a jedno je v nás a

my

zabíjame.

Naša mantra, naše prikázanie,

naša povinnosť pripomínať nesmrteľným smrteľnosť.

Učiť ich,

že večný odpočinok je možno vzdialený,

no nie stratený.

Kto sme?

Sme kosci.

A zbrane, ktorými sa oháňame,

vôbec nie sú našimi priateľmi.

Ničivá sila guľky, čepele a tupej sily

nám každý jeden deň trhá srdce,

kúsok po kúsku,

a zanechá v nás rany, ktoré sa nikdy nezahoja.

Pripútava nás k ľudu,

no zároveň nám bráni byť s ním jedno.

A s každým ďalším kosením

sa znova rúcame a krvácame,

no naše odhodlanie sa neotrasie.

Pretože sme kosci.

Ten fakt nikdy nič nezmení.

A keď nastane tvoj čas krvácať,

zistíš to

a spoznáš pravdu.

– Joelle Shustermanová

Impozantná

„Chce to len čas, Susan,“ upokojoval ju Michael. „Dievča, ktorým si kedysi bola, čoskoro upadne do zabudnutia a ty sa celkom zžiješ so svojou novou identitou.“

Michaelovi sa to ľahko hovorilo, on bol koscom už päť rokov. Ktovie, ako dlho trvalo jemu, kým sa „zžil“ so svojou identitou. Bol skrz-naskrz Faradayom, takže si ho ani nedokázala predstaviť ako niekoho iného.

Som Marie. Nie Susan. Neustále si to musela opakovať, pretože nestačilo vystupovať ako kosec Marie Curieová, musela tak samu seba začať aj vnímať. Precítiť tú skutočnosť. Byť verejne známou osobou je jedna vec, ale vpliesť tú osobu aj do svojho myslenia je niečo iné. Pripadalo jej to ako premýšľať v inom jazyku.

„Časom to prestane byť rola, ktorú hráš, a stane sa to tvojou súčasťou,“ uisťoval ju Faraday. „A mám tušenie, že keď sa tak stane, budeš impozantná!“

No zatiaľ sa tak vôbec necítila. Jej prvé mesiace kosenia ubehli nezaujímavo. Prakticky. Čisto funkčne. Urobila si svoju prácu, no ešte sa jej nepodarilo nájsť spôsob, ktorý by ju definoval. Premkýnal ju pocit, že svoje povolanie vykonáva lajdácky a bez  cieľa.

V takomto rozpoložení prišla Susan – nie... Marie – v Roku plachetníka na Jesenné konkláve. Na svoje prvé, odkedy sa stala plnohodnotným koscom. Naivne si myslela, že prežiť veľkolepé zhromaždenie koscov bude ľahšie, keď už nebude len obyčajnou učnicou... ale nemohla sa mýliť viac.

Väčšina koscov dorazila autami bez šoférov – omnimobilmi, či v prípade tých pompéznejších limuzínami, no Marie prišla na svojom starom Porsche z Veku smrteľnosti, ktoré sama šoférovala. Daroval jej ho syn muža, ktorého skosila. Keď vystúpila, neodovzdala auto do rúk členovi Koseckej gardy, aby ho odviezol, ale otočila sa k zhromaždenému davu.

„Je tu niekto, kto vie šoférovať neautonómne auto mimo siete s manuálnou prevodovkou?“

Zdvihlo sa len zopár rúk. Vybrala si mladého muža zhruba vo svojom veku. Mohol mať tak devätnásť. Keď si uvedomil, že si zvolila jeho, vystúpil dopredu, nedočkavý ako malé šteňa.

„Opatrne, je silné,“ varovala ho.

„Áno, Vaša ctihodnosť. Ďakujem, Vaša ctihodnosť. Budem opatrný, Vaša ctihodnosť.“

Koniec ukážky