Sváko Ragan z Brezovej III

Elo Šándor

Digitalizované z pôvodného vydania z roku 1931. V texte boli vykonané minimálne gramatické a textové úpravy.

Obálka: Ester Pavlejová

Vydavateľstvo Zabudnuté Knihy, Bratislava

www.zabudnuteknihy.eu

ISBN 978-80-8263-070-4 (EPUB)

ISBN 978-80-8263-071-1 (MOBI)

Predkladajúc týmto našej verejnosti tretí diel Sváka Ragana z Brezovej, prosím milé čitateľky a čitateľov, aby jednotlivé slová a vety, citované aj v tomto diele v nárečí brezovskom – vyslovovali “po brezovsky”, čiže úplne tvrdo.

Pôvodca.

Zo svákovskej a k tejto patriacej korešpondencie.

I.

K Novému roku napísali mi sváčko Ragan z Brezovej túto „gratulanciu“:

Po šetkých tých kármínách, alebožto žranícách po slovensky povedané, keré sme ve zdraví užili a ani jednu nevráteli, po múdrém uvážení a rosvážení z moju starú, roshodél som sa spomenút si aj na vás, vy oný, čo ste – viselec jeden a poslat vám tento hla vinš:

Nech vás teda Hospodin opatruje, vystríhá od šetkého zlého a stále vytrvale z manželku aj z dýtkámi. Nech vám dá královstvo v Albánii, lebo keby vám ho dál v nebesách, mohli by ste sa podobní viselci viacerí tam stretnút, povadit sa a darmo by mal s vami svätý Peter ostudu.

Ked vám toto všecko vínšujem a prajem, oznamujem, že teda v našiej Brehovej ščil neni ništ nového, nemám vám o čom takém písat, lebo je už taká, jako ked skapína kôn, kerý ešče semtam hodí hnátom. Smutno-neveselo je u nás bouprisám, jako po revolúcii, až na tý karminská, kerých je už vac, jako treba. Na šetky sa mosí človek dostavít, kde ho zavolajú, jest mosí jak sa patrí (ja som veru jedél aj za vás, možno sa vám sčikútalo) a to sa vie, že bravčovina sa nezapíja vodu, ale vínom, aby si nemyslela, že ju psisko jedlo.

A richtik! Vinšujem vám do roka proroka. Amen.

Samuel Ragan, z manželku dýtkámi.

II.

Na Brezovej každoročne vydržiavajú spomienkové slávnosti na pamäť nášho bohatiera, generála dr.Milana R. Štefánika, ktorý odpočíva na vysokom Bradle. Bola taká slávnosť aj lanského roku, pekne sa vydarila. Počasie bolo ako na objednanie, pekné národa sa zišlo zo všetkých strán mnoho. Zišli sa známi z blízka i ďaleka, spomínali sa aj neprítomní, ktorých akákoľvek príčina hatila v osobnej účasti na týchto slávnostiach. Pri tejto príležitosti spomenuli si sváčko aj na mňa dopisnicou tohoto obsahu:

…čakali sme, že prídete na neskajšie Štefánikové slávnosti. Vzdajte chválu Hospodinu, že ste ostali desi tam, na druhém konci republiky. Očujte, vy viselec delenjaký: Dneskaj bol by som vás istotne namočél do zoly pre tú novú knihu, čo ste zas o mne, o mojej starej, aj o mojém šimlovi napísali. Máte ale ščastie z pekla!

Jako ste sa len opováželi zas o mne knihu napísat a mne doma, v cirkvi, obci aj v okrese ostudu narobit,– šak sa nebudem môct podívat ani hen sa Nádaš?! Tolké pesstvá o mne napísat! Nále, nále!

A čo vy už šetko mosíte o mne vedet? A ked to aj viete, mosíte to ozaj do sveta šetko vykrámit? Do vás to len bożevečný učél? A ten Daniš Pažický, nakladatel už nemá ništ múdrejšieho na práci, len tlačit vaše spisy o mne? Ten viselec! Šak veru, ste mi vy obidva fajn futierka, ste mi vy hyd! Ej ste, bohuoccu prisám, len by vás patrelo poriadne do zoly namočit, denne ze tri rázy! Dajte si pozor, lebo ked ja chytím brko do ruky a začnem ja vás opisovat, vy ešče raz viselec jakýsik, odpadne vám chut, aby ste ma takto roznášali svetom a republiku. Kdo čítáš, rozumej! Bez pozdravu.

Samuel Ragan z manželku dýtkámi na Brezovej p./B.

III.

Po vydaní II. diela sváčka Ragana došla mi z Brezovej dopisnica zo dňa 1. januára 1930. tohoto obsahu:

Pane Šándor! Dopočula som sa, že vydávate znovu knižku o Brezovanoch. Prosím Vás preto, aby Ste tam moje meno na žiaden pád nedávali, poneváč ja som stará osoba a mne by to tažko padalo, ked by som mala byt zlahčovaná. Máte tu dost mladých, kerí sú Vám vekom rovní. S úctu Judita Osuská.

Toto "heglo" mnou náležite. Ak by to nebodaj strynká Osuských boli a na mňa sa hnevali?! Radšej nie! Nebol som si istým. Na Brezovej a na okolí je vari každá druhá žena Juda, nevedel som, že ozaj, aké je im krstné meno. Pamätám sa dobre na strynkú. Keď sme v novembri 1918. obsadili čsl. vojskom Brezovú aj som bol u nich na poklone, práve sušili futro pod bránou. Aj potom som ich vídaval v Bratislave i na Brezovej, ale nevedel som si spomenúť, ako ich kedysi krstili.

Napísal som jednému z mojich brezovských priateľov, aby mi oznámil, jako len boževečný strynku Osuských pokrstili a či sú to oni, alebo kto? Abych reku neurazél! A môj priateľ mi napísal 10. januára 1930. list tohoto obsahu:

Ked ta tisícrázy pozdravujem a od Pánaboha šecko dobré ti vinšujem a prajem, dávam ti na vedomie, že sme chvala Pánubohu zdraví, kerého zdravia aj tebe vinšujeme a na známosť ti dávam já, jako otec rodiny tejto, že tá tetička, čos sa po nich pytál, jako teda Judita Osuská – sú veru manku toho našjeho oného… Šak to dnes človek ani nevie jako povedať, ked ždycky jakýchsi čertov-diablov vymyslí tento hrbatý svet… no, ten, čo je to v tej Francii, ale nie farmárom, abys si nemyslél, ale desik v tom hlavném meste… Ja, v Paríži, že je jakýmsik velikým pánom, vaším, jak u nás richtár,– no šak ty už budeš vedet, jakým von je, ked si ve svete a obracáš sa na tej zas… hop, – len tak, že som sa nepomýlél. Nuž to už máš tak, prítelko, ked je človek na to zvyknutý. Opýta sa niekdo, čo robíš? Povieš mu hento, čo som to scel napísať a my to už máme v každej mezierke a človek si tak na to navykne. Už u vás, vy to ani za rok nevidíte, lebo som čosik, jako za takú mezierku vidél hen v Prešporku, fčil tomu hovoria Bratislava, a to taký porcinárový hrotek bielý a to, že je na to. Bože drahý! Že Vás Pánbo netresce za márnotratníctvo?! Kdo to len kedysi videl do takých pekných porcinárových hrotkôv to robit a ešče, že že sa nehanbíte to v dome robit?! Ale najlepšie, ked sa človek o také hlúposti a márnotratnosti nestará, lebo by sa zmyšél.

A oné: Sváčko ta nechali pozdravovat na stotisícrázy. Opýtáš sa, a že čo ešče. Nuž poviem ti a či napíšem, že ešče ta nechali pozdravovat a ked sa to bude opakovát, nuž potom ti to už mosím prezradit, že šak ta nechali pozdravovat stotisícrázy a tolko rázy mal bych ti teda ich pozdrav opakovat, ked ho scem akurátne vyrídit.

Bol som u nich tot kedysik. Neprišiel som veru v ščaslívú dobu. Sváko boli jakýsik rozkvasený. Tomu sa netreba divit! V tú dobu úradníci dôchodkovej kontroly popisovali práve byty po Brezovej a ešče čosik. Prosím ta: Kdo má z týchto osoh? Prv sme štajramt volali danovým úradom, fčil je to berný úrad,– čert, alebo dábel, peši alebo 5a vozom – šecko jedno.

Sváčko ma po krestansky privítali a pýtali sa za čerstva, že čo som prišiel a čo scem? Reku, prišiel som vás sváčko pozret, jako býváte? Už som dávno u vás nebol. Tak trochu som aj zvedavý, jako fčil vlažíte futierko…

Sváčko sa vytratili jako gáfer. Išli čosi robit do komory. Zavolali Kristínu a prikázali jej, aby mi to teda ukázala, lebo oni nemajú kedy ondiet sa s takými odkundesy. Motál som sa tam motál a na to prišiel Sčefán Durkéch a pýtal sa sváčka, že čo robia, ked ich ešče dnes nevidel u Tvarôžku? A sváko vravia:

– Ná, henten rondoš sce vedet, jaké obraty robíme, nuž mu to ukazujem, ale najradšiej bych mu ukázal dieru, čo tesár nechál ve stene…

Sváčko, ná šak ja nie som financ, čo na mna gánite?

– Ach tak. Ná a čos to synku hned nepovedál? – odpovedia sváčko ani že sna. Čert, aby sa vyznál ve vás, čím ste kerý.

A ked tí už píšem o našiem sváčkovi, mosím ti uviest, čo zas vyparateli tot nedávno.

Boli na jarmeku aj ze Sčevánom. Koho čert neprinese, četníkov. A tí jak dravci do nich, hned ich začali vizitírovat, či majú licenciu. Nuž Sčeván ju mal, ale sváko nikdy, oni si už nenavyknú na nové poriadky, ale rozum preto nestrateli. Vydávali sa za nosiča Sčevánového, čo im aj bolo uverené, teda predávalo sa na licenciu Sčevánovú. Četníci si ich aj s futierkom teda predviedli na četnickú stanicu. Ked už bolo po inkvizícii, sváko sa dôverne obrátia ku velitelovi čet. stanice a hovoria:

– Ná, pán vochmajster! Oni tu majú takých mladých vatrálôv tých četníkov, čo – vidím – nemajú čo robit a ja som už starý človek. Tá nošisko je veru tažká. Reku, keby niekerému povedali, aby mi hu zaniesel na štáciu. Šak by sme sa statečne podeleli s plácu.

Túto prosbu sváko predniesli takým nevinným spôsobom, že im četníci skutečne aj uverili, ba ešče sa aj odprosovali, že to dobre nejde, bránia tomu predpisy atd.

– No, teda aspoň trochu teplej polievky, keby ste mi desik v kuchyni našli – hudú sváčko dalej.

Aj to sa im podarelo. S kludom Angličana predstierajúc hlúpeho, polievku zedli a s náležitým podakováním do bázni božej odporúčajúc pánov četníkov do ochrany Všemohúceho odešli aj ze Sčevánom. Ida cestú hundrú si pod nos polohlasne:

– Nále, sú to len chmulovia; či mi nemohli tú nošu odtehnit?!

Moseli potvoru nošu níest, dokál nezašli aspon ze zraku četníkov a vliect na chrbte 60-70 kg a to je trochu moc na človeka, starého pres 60 rokôv. A sváko predsa kšeftu nenechajú.

A teda oné, jesli ti naozaj náleží vedet, že kdo sú Judita Osuská, nebodaj to budú manka ich syna Sčevána, o kerém som ti hentam vyše už bol napisál, že je velkým pánom desik až v Paríži. Až príde na Brezovú aj sa ho opýtam, že čím tam ozaj je.

Amen. Kýchlo sa mi. Pánboh uslyš!

Už ti nemám čo takého písat, list zavierám a Pánubohu ta porúčám ze slovami Písma: "Znáš smýšlení mé, ó Pane." Tvoj X.

Zatým som napísal pani Judite Osuskej list, v ktorom som ich ubezpečil, že ako dosiaľ ani jediného Brezovana, tak ani ich mena po zlom nespomeniem vo svojom diele. Keď daktorého, hoc aj plným menom uvediem, nemá sa čo hanbiť.

IV.

O nejaký čas po tomto prípade dostal som "zamilovaný" list z Brezovej, písaný tou samou rukou, ako pred 5 rokmi ešte do Trnavy, keď som sa chystal napísať prvý diel sváčka Ragana. Písala ho ruka ľavá, usilujúca sa zakryť čím väčšmi pisateľa. List bol stručný:

Ctený Pane! Očúváme, že sa strojíte napísat o nás, Brezovanoch jakúsik knihu, v kerej bude vyondiené, že čo sme a jakí sme. Veznite na vedomie, že jakí sme, takí sme! Jakého ma vidíš, takého ma píš – hovorí sa u nás. Nepovereli sme vás, aby ste o nás písali. Teda, ked ste si už aj niečo napísali, pekne si to aj zetrite a teda ništ, celkom ništ o nás, Brezovanoch nepíšte. Mohlo by sa vám to nevyplatit, jako tomu mínáréch Jurovému fuksovi. Ked scete kohosi opísovát, tam máte vašich vrbovských židov, z tých si robte latiny, statečných Brezovanov nechajte na pokoji! Amen! Vám dobre známi Brezovania.

V.

Čakal som prípadné ďalšie, tohto druhu listy z Brezovej, ale neprišli. Raz na ceste z Košíc do Bratislavy stavil som sa vo svojom rodisku, vo Vrbovom a zoberúc so sebou p. seniora Julka Bodnára urobili sme si výlet autom na Myjavu, Bukovec a to sa vie, Brezovú sme neobišli. Ani som nestačil dojachať späť do Košíc, už ma tu čakal od toho istého pisateľa (dľa písma súdiac) podobný lístoček, písaný ešte kľukatejšie, ako tamten. Tu, hľa jeho doslovný obsah:

– Pán Elo Sándor! Sme vám už dvarázy písali, že by ste v knihe Sváko Ragan z Brezovej, žádným onakvým prímením nepísali. Ve vydanej knize ste sa též dopusteli glbatých urážiek niekerých Brezovanov, čo je isté, že sa vám za to odmeníme. Posledne v tých dňoch, ked ste boli na Brezovej aj z farárom a seniorom vrbovským, neskoro nám dali svatko znat, že ste tu. Len nejakých 15 minút prv a nejakú pamiatku by ste si boli iste odniesli. Ej, boli Kristubohuoccu prissám velebnému!

Ten náš svatko sú taký pecivál, ze šetkým prídu neskoro. Fčil im to nemôžme odpustit, lebo nám ve vás uletel dobrý fták z klietky!

Žiadame vás, aby ste v tej druhej knize a každej dalšiej, kerú by vám nedajbože napadlo o nás v živote vašiem ešče napísat a do kerej ste si tu zas nazbierali informácií – nikdo z nás nebol urazený, ani ináč nejako vyfiruncvancigovaný. To by sa vám mohlo nevyplatit. Ani jedným slovom aby nebol nikdo dotknutý. Jak ste aj nedajbože niečo o nás napísali, pretrite si to ajncvaj! Žiadne posmešné meno, ani žeby bol BreZovan niečo vykonál. Jedným slovom ništ, celkom ništ urážajúceho. Posluchnite našiej rady, čo môžte byt istý, aj pre vás bude dobre. Dúfáme, že nás poslúchnete. To hla vám radíme ze srdca. Ked nás ale neposlúchnete, radíme vám, aby ste našiej Brezovej vyhýbali. Dobre známi Brezovania.

VI.

V Trnave v sokolskom bábkovom divadle chceli predviesť sváčka Ragana z Brezovej, a síce povedľa Gašpárka, na miesto strýca Škrholu. Najprv chceli, aby som im daktorú kapitolu zdramatizoval, potom zas, aby som im dovolil použiť sváčkovej osoby za strýca Škrholu. I napísal som priateľovi V. H. do Trnavy list asi tohoto obsahu:

… nerozmýšľal som dosiaľ o zdramatizovaní sváčka a menovite nie pre gašpárkové, bábkové divadlo. Nebolo by to ani tak snadné. Ale nemôžem tiež dovoliť, aby bolo osoby mojho sváčka použitej na miesto strýca Škrholu. Tento je tak trocha ťažkopádny, dakedy príliš primitívny dedinčan, kdežto sváko Ragan majú rozumu i za sto židov a dvesto fiškálov. Ich figúra by sa nehodila do hry. Tu máš príklad:

Oňahdy boli sváčko Ragan aj s ich starkou v Bratislave. To sa vie, že veru zaváňali brezovským futrom na všetky svetové strany, nuž niet sa čo čudovať, keď daktorí mladí páni a menovite slečinky s príliš jemnými nosíkami – podchvíľou nosy ohŕňali nad nezvyklou vôňou. Ráno zasadali v akomsi živnostenskom spoločenstve, kde sa teda znesie už všelijaké aróma. Zaujímavosti k vôli uvediem Ti tu zoznam výborníkov tohoto spoločenstva, ktorého členom sú aj náš sváčko:

Lukáš Klufaj, Juro Patoprstý, Paľo Mastibruch, Vacho Vozilhnuj, Samo Kotrba, Michal Belorit, Juro Kostrbatý, Jano Trtol, Matej Obžera, Izidor Šmondrk, Julo Oberfranc, Juro Švoňavec, Juro Pišoja, Štefan Fifilína, Štefan Ščislák, Michal Serátor, Tomás Kamas, Ignác Kunda.

Sváčko sa iste nemusia hanbiť na svojich spoluvýborníkov, sú to naporad, ako ich mená dobre svedčia – statoční Slováci. Referát o hospodárskej expanzivite a zemedelskej krízi mal istý pán profesor filozofie, vo voľnej chvíli tiež do národohospodárstva nabiehajúci. Ktosi vraví v poslucháčstve, že je to jakorieč moc múdry pán, lebo má až dva doktoráty. Začuli to sváčko a vravia si pod nos, ale tak, aby to každý počul:

– Ná, mal som aj ja teliatko, byčka. Dve kravy cecál a predsa bol z neho len vôl…

Nuž, priateľu V., skús zdramatizovať výšuvedený priebeh tohoto zasadania. Nepodarí sa Ti to a preto si Vy ostaňte len pri strýkovi Škrholovi. Humor, figliarstvo sváčkove ťažko je reprodukovať malým deťom. Zdravo! Tvoj:………

Koniec ukážky