Na hrane zákona

Výber detektívnych poviedok

Preklad:

Igor Čonka: Edgar Allan Poe - The Purloined Letter, Arthur Conan Doyle - The Adventure of Charles Augustus Milverton, Edgar Wallace - The Stretelli Case

Michal Švec: Gilbert Keith Chesterton - The Vanishing Prince

Jana a Eva Baloghová: Gilbert Keith Chesterton - The Queer Feet

Obálka: Viktor Hartmann - The Paris Catacombs - Voľné dielo

Vydavateľstvo Zabudnuté Knihy, Bratislava

www.zabudnuteknihy.eu

ISBN 978-80-8263-095-7 (EPUB)

ISBN 978-80-8263-096-4 (MOBI)

Edgar Allan Poe - Ukradnutý list

Nil sapientiae odiosius acumine nimio.

Seneca

Bolo to v Paríži na jeseň roku 18.. u môjho priateľa, C. Augusta Dupina, v malej zadnej knižnici jeho bytu, ktorý sa nachádzal na treťom poschodí domu na Rue Dunôt č. 33 v okrsku St. Germain. Bol sychravý večer, krátko po zotmení. Užíval som si dvojnásobný luxus – meditáciu a fajčenie fajky v spoločnosti môjho priateľa. Najmenej hodinu sme mlčali, pričom sa každému náhodnému pozorovateľovi mohlo zdať, že sa sústredene a úplne venujeme vírom dymu, ktoré zhusťovali atmosféru v miestnosti. Ja sám som však v duchu rozoberal niektoré témy, ktoré boli predmetom nášho večerného rozhovoru; mám na mysli aféru na Rue Morgue a záhadu súvisiacu s vraždou Marie Rogêtovej. Považoval som preto za zaujímavú náhodu, keď sa dvere nášho bytu otvorili a vstúpil náš starý známy, pán G., prefekt parížskej polície.

Srdečne sme ho privítali, pretože tento človek bol skoro tak zábavný, ako nebezpečný, a nevideli sme sa už niekoľko rokov. Sedeli sme potme a Dupin teraz vstal, aby rozsvietil lampu, ale keď mu G. povedal, že prišiel požiadať o radu, alebo skôr o názor môjho priateľa, v súvislosti s akousi komplikovanou oficiálnou záležitosťou, opäť si sadol.

„Ak ide o nejakú vec, ktorá si vyžaduje premýšľanie,“ poznamenal Dupin, keď sa zdržal zapálenia knôtu, „bude lepšie, ak ju rozoberieme potme.“

„To je ďalší z vašich zvláštnych nápadov,“ povedal prefekt, ktorý mal vo zvyku nazývať "zvláštnym" všetko, čo nechápal, a tak žil uprostred absolútneho návalu "zvláštností".

„Presne tak," povedal Dupin a návštevníkovi podal fajku a prisunul mu pohodlné kreslo.

„V čom spočíva ten váš problém?“ spýtal som sa. „Dúfam, že nejde o atentát.“

„Ó nie, nič také. Celá tá záležitosť je naozaj veľmi jednoduchá a nepochybujem, že by sme ju zvládli sami, ale potom som si pomyslel, že Dupin by si rád vypočul nejaké podrobnosti o tomto prípade, pretože je to neuveriteľne zvláštne.“

„Jednoduché a zvláštne," povedal Dupin.

„No, áno; ale nie je to celkom tak. Faktom je, že sme všetci poriadne zmätení, pretože vec je taká jednoduchá – a predsa nás dostala do ťažkostí.“

„Možno je to práve tá jednoduchosť veci, ktorá vás privádza do problémov," povedal môj priateľ.

„Čo to hovoríte za nezmysly?“ odpovedal prefekt a srdečne sa zasmial.

„Možno je tá záhada príliš jednoduchá,“ povedal Dupin.

„Ach, dobré nebesá, kto kedy počul o takomto nápade?“

„Možno je až príliš samozrejmá.“

„Ach, Dupin, mňa z vás raz porazí!“ veselo povedal prefekt.

„A o čo vlastne ide?" spýtal som sa.

„Poviem vám to,“ odpovedal prefekt, potom dlho, rovnomerne a zamyslene vydýchol dym a pohodlne sa usadil v kresle. „Poviem vám to niekoľkými slovami, ale skôr ako začnem, dovoľte mi upozorniť vás, že ide o záležitosť, ktorá si vyžaduje najväčšie utajenie, a prišiel by som o svoje postavenie, ak by sa niekto dozvedel, že som o tom niekomu povedal.“

„Pokračujte,“ povedal som.

„Alebo nehovorte nič," povedal Dupin.

„Tak teda: dostal som dôvernú informáciu z veľmi vysokých kruhov, že z kráľovských komnát bol odcudzený istý veľmi významný dokument. Osoba, ktorá ho ukradla, je známa, o tom niet pochýb – videli ju, ako ho berie. Je známe aj to, že ho má u seba."

„Ako?” spýtal sa Dupin.

„Jasne sa to dá vyvodiť," odpovedal prefekt, „z povahy dokumentu a z toho, že sa neobjavili isté následky, ktoré by okamžite vyplynuli z toho, keby sa dostal z lupičovho vlastníctva, to znamená, že by ho použil tak, ako by ho nakoniec musel použiť."

„Prosím, buďte trochu konkrétnejší,“ povedal som.

„No, môžem si dovoliť povedať, že papier dáva svojmu držiteľovi určitú moc v oblasti, kde je takáto moc nesmierne cenná." Prefekt mal rád diplomatické obraty.

„Stále tomu celkom nerozumiem," povedal Dupin.

„Nie? Takže prezradenie dokumentu tretej osobe, ktorá nebude menovaná, by spochybnilo česť osoby s najvznešenejším postavením; a táto skutočnosť dáva držiteľovi dokumentu moc nad touto významnou osobnosťou – zlodej má vo svojich rukách jej česť a pokoj."

„Ale všetko,“ namietol som, „by záviselo od toho, či lupič vie o tom, že okradnutý vie o zlodejovi. Kto by sa odvážil...“

„Zlodej,“ povedal G., „je minister D., ktorý si dovolí všetko, čo je človeku povolené, aj to, čo je zakázané. To, ako to vykonal, bolo rovnako dômyselné, ako bezočivé. Predmetný dokument – list, aby sme boli úprimní – dostala okradnutá osoba, keď bola sama v kráľovskom budoári. Počas jeho prezerania ju náhle vyrušil vstup inej vznešenej osobnosti, pred ktorou ho chcela ukryť. Po náhlivej a márnej snahe strčiť list do zásuvky jej zostalo iba jedno – položila list náhlivo na stôl. Adresa však bola hore, a keďže obsah listu nebol odhalený, unikol pozornosti. V tej chvíli však vstúpi minister D. Jeho orlí zrak okamžite postrehne papier, rozpozná rukopis odosielateľa, spozoruje zmätok oslovenej osoby a odhalí jej tajomstvo. Prejedná niekoľko oficiálnych záležitostí a náhle vyberie list podobný tomu, o ktorom je reč, otvorí ho, predstiera, že ho číta, a potom ho položí do tesnej blízkosti toho druhého. Opäť sa asi pätnásť minút rozpráva o verejných záležitostiach. Nakoniec pri odchode vezme zo stola aj list, ktorí mu nepatrí. Osoba, ktorej list patrí, to vidí, ale, samozrejme, neodváži sa na tento čin upozorniť v prítomnosti osoby, ktorá stojí pri nej, pri jej lakti. Minister odíde a na stole nechá svoj vlastný list – list, ktorý nemá žiadnu cenu.“

„A je to tu,“ povedal mi Dupin, „presne to, čo ste chceli vedieť, vedomie lupiča o tom, že poškodený vie o lupičovi.“

„Áno," odpovedal prefekt, „a takto získanú moc už niekoľko mesiacov využíva veľmi nebezpečne na politické účely. Okradnutá osoba je každým dňom dôkladnejšie presvedčená o nevyhnutnosti získať svoj list späť. To sa, samozrejme, nedá urobiť otvorene. Tak v konečnom dôsledku, v zúfalstve, zverila túto záležitosť mne."

„V tom prípade si nemohla želať ani predstaviť si rozumnejšieho agenta," povedal Dupin obklopený dokonalým vírom dymu.

„Lichotíte mi,“ odvetil prefekt, „ale je možné, že by si to niekto myslel.“

„Je jasné,“ povedal som, „že list ešte stále vlastní minister, pretože práve toto vlastníctvo, a nie použitie listu, mu udeľuje moc. Jeho použitím sa moc stratí."

„Máte pravdu,“ povedal G., „z tohto presvedčenia som vychádzal. Mojou prvou úlohou bolo dôkladne prehľadať ministrov byt – a tu začínali moje problémy, pretože som musel prehľadávať tak, aby to minister nevedel. Okrem toho ma varovali pred nebezpečenstvom, ktoré by vyplývalo z toho, keby mal podozrenie o našom zámere."

„Ale,“ povedal som, „vy ste na takéto prehliadky zvyknutí. Parížska polícia to už neraz robila."

„Ach áno, a práve preto som nezúfal. Výhodou boli aj ministrove zvyky. Často býva celé noci mimo domu. Nemá ani početné služobníctvo, ktoré prespáva dosť ďaleko. Okrem toho sú to väčšinou Neapolčania, ktorí sa ľahko opijú. Ako viete, mám kľúče, ktorými si môžem otvoriť akúkoľvek komnatu alebo skriňu v Paríži. Už tri mesiace neuplynula ani noc, počas ktorej by som sa osobne nezúčastnil na prehliadkach bytu ministra D. V stávke je moja česť – a okrem toho, odmena je obrovská. Preto som neprestal s hľadaním až do chvíle, kým som sa úplne nepresvedčil, že tento zlodej je bystrejší, ako som ja... Som presvečený, že som preskúmal všetky možné miesta, kde by sa ten dokument mohol ukrývať – a predsa bez úspechu.“

„Nie je možné," podotkol som, „že hoci minister list vlastní, čo je určite pravdou, že ho ukrýva niekde inde, nie vo svojom byte?“

„To sotva,“ povedal prefekt. „Na dvore sa dejú čudné veci a najmä intrigy, do ktorých je D. zapletený, spôsobili, že musí mať dokument takmer neustále k dispozícii..."

„Myslíte, aby ho mohol použiť?“ spýtal som sa.

„Aby ho mohol okamžite zničiť,“ povedal Dupin.

„To je pravda," povedal som, „list je určite v jeho byte. Samozrejme, je tu možnosť, že by ho mal u seba, ale to je asi vylúčené...“

„Úplne,“ povedal prefekt. „Moji agenti ho dvakrát prepadli a moji ľudia ho pod mojím dozorom dvakrát dôkladne prehľadali.“

„Takúto námahu ste si mohli ušetriť,“ povedal Dupin. „Predpokladám, že D. nie je úplný hlupák – a ak ním nie je, musel tieto prepadnutia predvídať ako samozrejmosť."

„Nie je to úplný hlupák,“ povedal G., „skôr je to básnik, čo nemá od od blázna ďaleko.“

„To je pravda," povedal Dupin po dlhom a zamyslenom fajčení, „hoci aj ja som sa kedysi dopustil akýchsi veršov...“

„Predpokladám, že mi podrobne opíšete,“ povedal som, „podrobnosti vášho pátrania.“

„Pravdou je, že sme si dali záležať a hľadali sme všade. Máme v týchto veciach dlhé roky skúseností. Prehľadali sme celú budovu, miestnosť po miestnosti, a každej z nich sme venovali týždeň. Najprv sme preskúmali v každej miestnosti nábytok. Otvorili sme všetky možné zásuvky; predpokladám, že viete, že pre riadne vyškoleného policajného agenta neexistuje nič, čo sa dá nazvať „tajná zásuvka“. Ak niekomu unikne "tajná" zásuvka, je hlupák – a takých medzi mojimi ľuďmi nestrpím. Je to jasné? Každý kus nábytku, skrinka alebo stôl má určitý objem, ktorý sa dá vypočítať. Na to máme presné pravidlá. Nemôže nám uniknúť ani najmenší priestor. Potom sme pokračovali stoličkami. Vankúše sme skúmali jemnými dlhými ihlami, ktoré ste ma videli používať. Zo stolov sme odstránili dosky.“

„Prečo?“

„V niektorých prípadoch sa totiž odstráni vrchná doska stola alebo podobného nábytku a v nohe stola človek urobí dutinu, do ktorej predmet skryje. Potom dosku položí späť na miesto. Rovnakým spôsobom sa používajú aj spodné a vrchné časti stĺpikov postele."

„A nedala by sa dutina odhaliť pomocou zvukového sondovania?“ spýtal som sa.

„Nie v prípade, ak sa pri ukladaní predmetu okolo neho umiestni dostatočná vata. Okrem toho sme v našom prípade museli postupovať bez hluku.“

„Ale nemohli ste odstrániť – nemohli ste rozobrať na kusy všetky časti nábytku, v ktorých by bolo možné ukryť kus papiera. List sa dá stlačiť do tenkého špirálovitého zvitku, ktorý sa tvarom ani objemom veľmi nelíši od veľkej pletacej ihlice, a v takejto podobe by sa dal vložiť napríklad do priečky stoličky. Nemohli ste ich rozobrať všetky.“

„To možno nie, ale urobili sme viac – preskúmali sme priečky všetkých stoličiek v hoteli, dokonca aj spoje každého druhu nábytku, a to pomocou veľmi výkonného mikroskopu. Pod ním je jediné zrnko prachu veľké ako jablko. Ak by tam boli nejaké stopy nedávneho narušenia, videli by sme ich okamžite. Akákoľvek porucha v lepení – akákoľvek nezvyčajná medzera v spojoch by stačila na to, aby sme ju odhalili.“

„Predpokladám, že ste sa prehľadali aj zrkadlá, obloženia, a skúmali ste aj postele a posteľnú bielizeň, ako aj záclony a koberce."

„No samozrejme; a keď sme takto dokončili úplne každý kúsok nábytku, potom sme preskúmali dom. Celý jeho povrch sme rozdelili na časti, ktoré sme si očíslovali, aby nám žiadna neunikla; potom sme mikroskopom preskúmali každý štvorcový centimeter v celom objekte, vrátane dvoch bezprostredne susediacich domov.

„Dva susedné domy!“ zvolal som. „To musela byť neskutočná lopota!“

„Bola, ale ponúkaná odmena je obrovská."

„Počítate do toho aj pozemky okolo domov?"

„Všetky pozemky sú vydláždené tehlami. S tým nebolo veľa roboty. Preskúmali sme mach medzi tehlami a zistili sme, že je neporušený."

„Samozrejme, dôkladne ste preskúmali aj jeho dokumenty a knihy v knižnici. Je to tak?“

„Isteže; otvorili sme každý balík aj obálku – a nielenže sme otvorili každú knihu, ale obrátili sme každý list v každom zväzku, pričom sme sa neuspokojili s obyčajným zatrasením knihy, ako to robia niektorí naši policajti. Zmerali sme hrúbku obalu každej knihy najpresnejším meraním, a na každú sme použili tú najpresnejšiu kontrolu mikroskopom. Keby sa do niektorej z väzieb nedávno zasahovalo, bolo by úplne nemožné, aby to uniklo našej pozornosti. Päť alebo šesť zväzkov, ktorý nám odovzdal viazač, sme dôkladne preskúmali ihlami."

"Preskúmali ste podlahy pod kobercami?"

"Bez akýchkoľvek pochybností. Odstránili sme každý koberec a dosky podlahy sme preskúmali mikroskopom."

"A tapety?"

„Aj.”

„Pozreli ste sa do pivníc?”

„Áno, pozreli.”

„Potom…” povedal som, „ste sa asi zmýlili a list sa nenachádza v dome, ako sa domnievate."

„Obávam sa, že máte pravdu,“ povedal prefekt. „A teraz, Dupin, čo by ste mi poradili?“

„Ešte raz dôkladne preskúmať priestory.“

„To je úplne zbytočné,“ odpovedal G. „Ako že žijem, môžem povedať, že ten list nie je dome!“

Koniec ukážky