Ukázka z elektronické knihy

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Katolická církev. Papežská rada pro podporu nové evangelizace
[Direttorio per la catechesi. Česky]
Direktorium pro katechezi / Papežská rada pro novou evangelizaci ; z italského
originálu ... Direttorio per la catechesi ... přeložili Hana Benešová a Marta Hanušovská. – V Praze : Karmelitánské nakladatelství, 2022. – 343 stran. – (Dokumenty) Vydalo Karmelitánské nakladatelství ve společnosti KatMedia, s.r.o.. – Obsahuje bibliografii, bibliografické odkazy a rejstřík

ISBN 978-80-7566-312-2 (brožováno)

* 27-47 * 27-47-75-055.1 * 271.4/273.2 * 27-766 * 27-46 * 27-472.3/.5 * 272-184.3 * 2-474-256-277 * 272-732.2-284/-285 * (035) * (094)
– Katolická církev. Papežská rada pro podporu nové evangelizace
– katecheze – 20.–21. století
– katecheti – 20.–21. století
– katolické církve – 20.–21. století
– evangelizace – 20.–21. století
– pastorace – 20.–21. století
– křesťanská formace – 20.–21. století
– katolická víra – 20.–21. století
– biblická interpretace
– papežské dokumenty – 20.–21. století
– příručky
– dokumenty
27-46/-48 – Pastorální teologie [5]

Církevní schválení předsedy České biskupské konference,
Mons. Jana Graubnera, č. j. 540/2022 ze dne 21. září 2022.

© Amministrazione del Patrimonio della Santa Sede Apostolica

© Libreria Editrice Vaticana, Città del Vaticano.

All rights reserved. International Copyright handled by Libreria Editrice Vaticana, 00120 Città del Vaticano.

Cover photo © Atelier d’Arte e Architettura del Centro Aletti
(www.centroaletti.com)

Czech edition © KatMedia, s. r. o., Praha, 2022

Veškerá práva původního nakladatele jsou vyhrazena.

Bez jeho písemného souhlasu nesmí nikdo toto Direktorium dále šířit.

ISBN 978-80-7566-312-2

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2022

Použité zkratky

Kromě zkratek k biblickým knihám a k dokumentům II. vatikánského koncilu citovaným v textu tohoto Direktoria uvádíme i další zkratky dokumentů, citovaných většinou v poznámkách. Kompletní bibliografickou informaci najdou zájemci v Seznamu citované literatury na konci svazku.

Bible

Am – Kniha proroka Amosa

Bar – Kniha proroka Barucha

Dt – Deuteronomium (5. kniha Mojžíšova)

Ef – List apoštola Pavla Efesanům

Ex – Exodus (2. kniha Mojžíšova)

Flp – List apoštola Pavla Filipanům

Gal – List apoštola Pavla Galaťanům

Gn – Genesis (1. kniha Mojžíšova)

Iz – Kniha proroka Izaiáše

Jan – Evangelium podle Jana

1 Jan – 1. list apoštola Jana

Jer – Kniha proroka Jeremiáše

Joz – Kniha Jozue

Kol – List apoštola Pavla Kolosanům

1 Kor – 1. list apoštola Pavla Korinťanům

1 Král – 1. kniha Královská

Lk – Evangelium podle Lukáše

Mdr – Kniha Moudrosti

Mk – Evangelium podle Marka

Mt – Evangelium podle Matouše

Oz – Kniha proroka Ozeáše

1 Petr – 1. list apoštola Petra

2 Petr – 2. list apoštola Petra

Př – Kniha Přísloví

Řím – List apoštola Pavla Římanům

Sk – Skutky apoštolů

Sof – Kniha proroka Sofoniáše

1 Sol – 1. list apoštola Pavla Soluňanům

1 Tim – 1. list apoštola Pavla Timoteovi

2 Tim – 2. list apoštola Pavla Timoteovi

Žl – Kniha Žalmů

Žid – List Židům

Dokumenty II. vatikánského koncilu

AA – Apostolicam actuositatem

AG – Ad gentes

DV – Dei Verbum

GE – Gravissimum educationis

GS – Gaudium et spes

ChD – Christus Dominus

LG – Lumen gentium

NAe – Nostra aetate

OE – Orientalium ecclesiarum

OT – Optatam totius

PO – Presbyterorum ordinis

SC – Sacrosanctum concilium

UR – Unitatis redintegratio

Ostatní zkratky

AAS – Acta Apostolicae Sedis

AL – Amoris laetitia

ASS – Acta Sanctae Sedis

CCEO – Codex Canonum Ecclesiarum Orientalium

CCL – Corpus Christianorum – series Latina (ediční řada)

CIC – Codex Iuris Canonici (Kodex kanonického práva)

CiV – Benedikt XVI., Caritas in veritate

CT – Jan Pavel II., Catechesi tradendae

DCE – Benedikt XVI., Deus Caritas est

EG – Papež František, Evangelii gaudium

EN – Pavel VI., Evangelii nuntiandi

ES – Pavel VI., Ecclesiam suam

FC – Jan Pavel II., Familiaris consortio

FeR – Jan Pavel II., Fides et ratio

GEx – Papež František, Gaudete et exsultate

ChL – Jan Pavel II., Christifideles laici

ChV – Papež František, Christus vivit

KKC – Katechismus katolické církve

KoKKC – Kompendium Katechismu katolické církve

LF – Papež František, Lumen fidei

LS – Papež František, Laudato si’

NMI – Jan Pavel II., Novo millennio ineunte

PG – Patrologia graeca (ediční řada)

PL – Patrologia latina (ediční řada)

RH – Jan Pavel II., Redemptor hominis

RM – Jan Pavel II., Redemptoris missio

SaC – Benedikt XVI., Sacramentum Caritatis

VDK – Všeobecné direktorium pro katechizaci

VeD – Benedikt XVI., Verbum Domini

PŘEDMLUVA

Směr cest katecheze v posledních desetiletích ukazovala apoštolská exhortace Catechesi tradendae. Tento text nenaznačuje pouze cestu obnovy vykonanou od Druhého vatikánského koncilu, ale je rovněž souhrnem příspěvků mnoha biskupů z celého světa, kteří se shromáždili na synodě v roce 1977. Užijeme-li slov tohoto dokumentu, pak mluvíme o dvojím cíli katecheze: „působit, aby počáteční víra dozrávala, a vychovat opravdového Kristova učedníka tím, že mu umožňuje stále hlubší a uspořádanější poznávání osoby a poselství Krista, našeho Pána“1. Tento namáhavý úkol neumožňuje, aby jednotlivé fáze, z nichž se katechetický proces skládá, byly příliš striktně vymezeny. Náročný cíl nicméně zůstává nezměněn, zejména v kulturním kontextu posledních desetiletí. Katecheze má stále s odkazem na to, co napsal sv. Jan Pavel II., v úmyslu „rozvíjet s Boží pomocí víru, která je teprve v zárodku, vést k plnosti a každodenně posilovat křesťanský život věřících lidí různých věkových skupin. Jde o to, aby jejím působením rostlo jak v poznání, tak i v životě semeno víry, které zasil Duch Svatý prvotním hlásáním a které bylo do každého vloženo křtem“.2 Tak je katecheze naroubována na pevnou tradici, která charakterizovala dějiny křesťanství už od jeho počátků. Nese charakter specifické formační činnosti církve, která s ohledem na jednotlivé věkové skupiny věřících usiluje o to, aby evangelium Ježíše Krista neustále udržovala aktuální, a ono tak bylo oporou jejího neustávajícího svědectví.

Toto Direktorium pro katechezi dynamicky navazuje na obě předešlá. 18. března 1971 sv. Pavel VI. schválil Všeobecné katechetické direktorium vypracované Kongregací pro klérus, jež bylo prvním systematickým uspořádáním nauky, která vzešla z Druhého vatikánského koncilu (srov. ChD 44). Nemůžeme zapomenout, že svatý Pavel VI. považoval veškerou nauku koncilu za „velký katechismus moderní doby“3. V dekretu Christus Dominus byla předložena jasná a prozíravá doporučení týkající se katecheze. Koncilní otcové prohlásili, že biskupové mají křesťanskou nauku „podávat přizpůsobeně potřebám doby, totiž tak, aby odpovídala nesnázím a problémům, jimiž jsou lidé nejvíce tísněni a znepokojováni. […] Při hlásání křesťanského učení ať se snaží užívat různé prostředky, které jsou dnes k dispozici. Především to je kázání a katechetická výuka – ty zaujímají vždycky první místo. […]. Biskupové mají bdít nad tím, aby se vytrvale poskytovala malým i dorůstajícím dětem, mládeži i dospělým; aby se při tomto vyučování dodržoval náležitý řád a metody odpovídající nejen probírané látce, nýbrž i nadání, schopnostem, věku a životním podmínkám posluchačů; aby se výklad opíral o Písmo svaté, tradici, liturgii, učitelský úřad a život církve. Dále nechť pečují o to, aby byli katecheté na svůj úkol řádně připraveni a aby si důkladně osvojili učení církve, také ovšem zákonitosti psychického vývoje člověka a pedagogické obory v teorii i praxi. Nechť se také snaží, aby se znovu zavedlo, popřípadě lépe pro naši dobu upravilo vyučování dospělých katechumenů“.4

Jak je vidět, toto učení obsahuje normativní kritéria pro trvalou obnovu katecheze, která nemůže zůstat činností vytrženou z historického a kulturního kontextu, v němž se uskutečňuje. Hmatatelným znamením je skutečnost, že jako první byla dne 7. června 1973 zřízena Mezinárodní rada pro katechezi, orgán, jehož prostřednictvím odborníci z celého světa pomáhají příslušnému dikasteriu odpovídat na jednotlivé požadavky různých církví, aby katecheze stále více odpovídala církevním, kulturním a dějinným strukturám.

U příležitosti třicátého výročí zahájení koncilu, tedy 11. října 1992, svatý Jan Pavel II. vydal Katechismus katolické církve. Podle jeho slov „tento katechismus není určen k tomu, aby nahradil místní katechismy […], ale aby povzbuzoval a pomáhal v sestavování nových místních katechismů, které budou brát v úvahu rozmanitost poměrů a kultury“.5 Dne 15. srpna 1997 bylo proto vydáno Všeobecné direktorium pro katechizaci. Je očividné, jak velké dílo bylo od té doby vykonáno. V rozsáhlém a různorodém světě katecheze byly vypracovány nové studie, které umožnily lepší pochopení pedagogických a formačních nároků katecheze, zejména ve světle obnoveného pojetí katechumenátu. S pomocí nově vzniklých úřadů uvedlo mnoho biskupských konferencí do života specifické katechetické postupy pro jednotlivé věkové kategorie, u dětí i dospělých, u mladých i rodin mohlo tedy dojít k další obnově katecheze.

Dne 23. března 2020 papež František schválil nové Direktorium pro katechezi, které máme tu čest a odpovědnost církvi představit a jež je konkrétním dokladem další etapy dynamické obnovy, kterou katecheze uskutečňuje. Katechetické studie a vytrvalá práce mnoha biskupských konferencí navíc umožnily dosáhnout velice významných cílů pro život církve a zrání věřících, které vyžadují nové uspořádání direktoria.

Stručný historický přehled ukazuje, že každé direktorium bylo vypracováno na základě některých důležitých dokumentů magisteria. První odkazovalo na učení koncilu; druhé na Katechismus katolické církve; toto třetí pak na Synodu o nové evangelizaci pro předávání křesťanské víry spojenou s apoštolskou exhortací papeže Františka Evangelii gaudium. Všechny tři texty kladou shodné požadavky, jakými jsou cíl a úkoly katecheze, zatímco každý dokument se vyznačuje specifickým dějinným kontextem a aktualizovaným učením magisteria. První a druhé direktorium dělí dvacet šest let; mezi druhým a tímto třetím napočítáme dvacet tři let. Chronologický sled určitým způsobem ukazuje nutnost reagovat na dynamiku dějin. Hlubší pohled na kulturní kontext umožňuje vidět nové oblasti problematiky, které je církev povolána prožívat. Týká se to zejména dvou; první je fenomén digitální kultury, na nějž navazuje problematika globalizace kultury. Obě jsou propojeny natolik, že se navzájem determinují a vytvářejí jevy, které zviditelňují radikální proměnu lidské existence. Potřeba formace, která by věnovala pozornost jednotlivci, se často zdá být zastíněna nástupem globálních modelů. Pokušení přizpůsobit se formám mezinárodní unifikace není rizikem, které by bylo možné podceňovat, zejména v souvislosti s formací k životu víry. Ta totiž probíhá při osobním setkávání a je živena v rámci společenství. Potřeba vyjádřit víru liturgickou modlitbou a vydávat o ní svědectví silou lásky vyžaduje schopnost překonat roztříštěnost nabídek, aby byla obnovena původní jednota křesťanského bytí, jejíž základ tkví v Božím slově hlásaném a předávaném církví s její živou tradicí, která dokáže přijímat staré i nové (srov. Mt 13,52) od generací věřících rozptýlených po celém světě.

V desetiletích následujících po Druhém vatikánském koncilu měla církev příležitost několikrát se vrátit k úvahám o velkém poslání, které jí Kristus svěřil. Naléhavost evangelizace vyjadřují zejména dva dokumenty. Svatý Pavel VI. v Evangelii nuntiandi a papež František v Evangelii gaudium vytyčují cestu, na které se nikdo nemůže distancovat od každodenního úsilí věřících o evangelizaci. „Církev existuje právě proto, aby hlásala evangelium,“6 prohlašuje naléhavě sv. Pavel VI.; „Já jsem posláním,“7 opakuje stejně jasně papež František. Neexistuje alibi, které by nás opravňovalo odvrátit pozornost od odpovědnosti, jež spojuje každého jednotlivého věřícího s celou církví. Specifikem tohoto Direktoria se proto stává úzká vazba mezi evangelizací a katechezí. Jeho záměrem je totiž nabídnout cestu, na níž je hlásání kérygmatu a jeho dozrávání vnitřně sjednoceno.

Základem kritéria, které vedlo koncepční úvahy, reflexe a posléze sepsání tohoto Direktoria, jsou slova papeže Františka: „Znovu jsme objevili, že i v katechezi podstatnou roli sehrává prvotní hlásání čili ‘kérygma’, které má být v centru evangelizační činnosti a každé snahy o církevní obnovu […]. Když říkáme, že tato zvěst je ‘první’, neznamená to, že stojí na začátku a pak se zapomene nebo nahradí jiným obsahem, který ji překoná. Je první ve smyslu kvalitativním, protože je to zvěst principiální, a ve všech etapách a momentech katecheze se jí má stále znovu naslouchat a různými způsoby ji hlásat […]. Neměli bychom se domnívat, že v katechezi má kérygma ustoupit nějaké údajně ‘solidnější’ formaci. Není nic solidnějšího, hlubšího, jistějšího, konzistentnějšího a moudřejšího než tato zvěst. Veškerá křesťanská formace je především prohlubováním kérygmatu, které se má stále více a lépe do křesťanského života vtělovat, nikdy nepřestává osvěcovat katechetické působení a umožňuje nám správně chápat význam jakéhokoli tématu, které se v katechezi vysvětluje. Je to zvěst, která odpovídá na nekonečnou touhu, jež je v každém lidském srdci.“8

Tato prvořadost kérygmatu, která vede k upřednostnění kérygmatické katecheze, neubírá hodnotu ani mystagogii, ani svědectví lásky. Pouhý pohled zvnějšku by mohl vést k domněnce, že první hlásání je chápáno jako pečlivě připravená řeč, která má protějšek přesvědčit. Hlásání evangelia je však svědectvím o setkání, které nám umožňuje vytrvale upírat pohled na Ježíše Krista, Božího Syna vtěleného do lidských dějin, který přivede k završení zjevení Otcovy spásonosné lásky. Když vycházíme z tohoto jádra víry, lex credendi se mění na lex orandi a společně usměrňují životní styl věřícího ke svědectví lásky, díky němuž se hlásání stává věrohodným...

Konec ukázky