Papežská biblická komise

CO JE ČLOVĚK?

Průvodce biblickou antropologií

KARMELITÁNSKÉ NAKLADATELSTVÍ

Ukázka elektronické knihy

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Katolická církev. Papežská biblická komise
[Che cosa è l’uomo?. Česky]
Co je člověk? (Žl 8,5) : průvodce biblickou antropologií / Papežská
biblická komise ; z italského originálu ... Che cosa è l’uomo? (Sal 8,5) ... přeložili Jaroslav Brož a Josef Hřebík. – V Praze : Karmelitánské
nakladatelství, 2022. – 469 stran. – (Dokumenty)
Vydalo Karmelitánské nakladatelství ve společnosti KatMedia, s. r. o. –
Obsahuje rejstřík

ISBN 978-80-7566-252-1 (vázáno)

* 27-181.5 * 2-18 * 27-184 * 316.3/.6 * 272-1/-9 * 27-18-277 * 27-277.2 * 2-474-256-277 * 2-231 * 27 * (094) * (0.072)
– Katolická církev. Papežská biblická komise
– Bible
– stvoření člověka – křesťanské pojetí
– člověk – křesťanské pojetí
– Bůh a člověk – křesťanské pojetí
– člověk a společnost – křesťanské pojetí
– učení katolické církve
– biblická antropologie
– biblická hermeneutika
– biblická exegeze
– biblická interpretace
– biblické citáty
– dokumenty
– komentáře

2-23/-27 – Bible. Biblistika [5]

Publikace vznikla za podpory projektu Katolické teologické fakulty,

Progres Q01 „Teologie jako způsob interpretace historie, tradic

a současné společnosti“

© Libreria Editrice Vaticana, 2019

Czech edition © KatMedia, s. r. o., Praha, 2022

Translation © Univerzita Karlova, Katolická teologická fakulta, 2021

ISBN 978-80-7566-252-1

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2022

ŽALM 8

Hospodine, náš Pane,

jak podivuhodné je tvé jméno po celé zemi,

svou velebností převýšils nebesa!

Z úst dětí a nemluvňat

sis připravil slávu navzdory svým odpůrcům,

abys umlčel pomstychtivého nepřítele.

Když se zahledím na tvá nebesa, dílo tvých prstů,

na měsíc, na hvězdy, které jsi stvořil:

Co je člověk, že na něho myslíš,

co je smrtelník, že se o něho staráš?

Učinils ho jen o málo menším, než jsou andělé,

ověnčils ho ctí a slávou,

dals mu vládnout nad dílem svých rukou,

položils mu k nohám všechno:

ovce i veškerý dobytek,

k tomu i polní zvířata,

ptáky na nebi a ryby v moři,

vše, co se hemží na stezkách moří.

Hospodine, náš Pane,

jak podivuhodné je tvé jméno po celé zemi!

Seznam BIBLICKÝCH zkratek

Starý zákon

Pentateuch

Gn – Genesis
(1. kniha Mojžíšova)

Ex – Exodus
(2. kniha Mojžíšova)

Lv – Levitikus
(3. kniha Mojžíšova)

Nm – Numeri
(4. kniha Mojžíšova)

Dt – Deuteronomium
(5. kniha Mojžíšova)

Knihy historické

Joz – Jozue

Sd – Soudců

Rt – Rut

1 Sam – 1. kniha Samuelova

2 Sam – 2. kniha Samuelova

1 Král – 1. kniha Královská

2 Král – 2. kniha Královská

1 Kron – 1. kniha Kronik

2 Kron – 2. kniha Kronik

Ezd – Ezdráš

Neh – Nehemiáš

Tob – Tobiáš

Jdt – Judit

Est – Ester

1 Mak – 1. kniha Makabejská

2 Mak – 2. kniha Makabejská

Knihy básnické a poučné

Job – Job

Žl – Žalmy

Pís – Píseň písní

Př – Přísloví

Kaz – Kazatel

Pís – Píseň písní

Mdr – Kniha moudrosti

Sir – Sirachovec

Knihy prorocké

Iz – Izaiáš

Jer – Jeremiáš

Pláč – Nářky

Bar – Baruch

Ez – Ezechiel

Dan – Daniel

Oz – Ozeáš

Jl – Joel

Am – Amos

Abd – Abdiáš

Jon – Jonáš

Mich – Micheáš

Nah – Nahum

Hab – Habakuk

Sof – Sofoniáš

Ag – Ageus

Zach – Zachariáš

Mal – Malachiáš

Nový zákon

Evangelia

Mt – Evangelium
podle sv. Matouše

Mk – Evangelium
podle sv. Marka

Lk – Evangelium
podle sv. Lukáše

Jan – Evangelium
podle sv. Jana

Sk – Skutky apoštolů

Listy svatého Pavla

Řím – Římanům

1 Kor – První Korinťanům

2 Kor – Druhý Korinťanům

Gal – Galaťanům

Ef – Efesanům

Flp – Filipanům

Kol – Kolosanům

1 Sol – První Soluňanům

2 Sol – Druhý Soluňanům

1 Tim – První Timoteovi

2 Tim – Druhý Timoteovi

Tit – Titovi

Flm – Filemonovi

Žid – List Židům

Katolické listy

Jak – List sv. Jakuba

1 Petr – První list sv. Petra

2 Petr – Druhý list sv. Petra

1 Jan – První list sv. Jana

2 Jan – Druhý list sv. Jana

Zj – Zjevení apoštola Jana (Apokalypsa)

PŘEDMLUVA

„Není nic opravdu lidského, co by nenašlo odezvu v srdci Kristových učedníků.“ Tak se vyjadřuje pastorální konstituce Gaudium et spes (§ 1), když vyslovuje hermeneutický princip svých prohlášení, v uctivé pozornosti vůči lidským dějinám, ve světle tajemství Božího království. Toto úsilí má základní význam pro poslání církve v současném světě, ve kterém se objevily nové potřeby, nové problémy, nové výzvy. Již na konci Druhého vatikánského koncilu, v roce 1965, se konstatovalo, jak v dnešní společnosti probíhají hluboké proměny, především v oblasti vědecké a technologické, ale také v oblasti mezilidských vztahů, proměny vedoucí ke „skutečné společenské a kulturní transformaci, která se obráží také v životě náboženském“ (Gaudium et spes, § 4). Na jedné straně totiž vznikly nevyváženosti a rozpory mezi normativním jednáním a myšlením, mezi praktickou účinností a mravním svědomím, mezi narůstající specializací a univerzální vizí skutečnosti; a kromě nečekaných střetů mezi generacemi vyvstal také odlišný vztah mezi mužem a ženou, s náhledem na sexualitu kontrastujícím s tradicemi, které byly považovány za náležité a ustálené. Na druhé straně vzešla a utvrdila se stále více zdůrazňovaná aspirace mířící k existenci, která je plně v souladu s lidskou přirozeností, v uznání rovné důstojnosti každé osoby, bez rozlišování rasy, pohlaví či ideologické volby; nadpřirozená dimenze je často zatemněna ve prospěch čistě pozemských nadějí a volby náboženské povahy se už nejeví jako důležité pro pravdu člověka. Vzhledem k tomuto souboru faktorů – říká opět Gaudium et spes (§ 10) – „tváří v tvář dnešnímu vývoji světa neustále roste počet lidí, kteří si kladou a s novou naléhavostí pociťují nejzákladnější otázku: ‚Co je člověk?‘“

V posledních desetiletích se výše uvedená proměna dále zrychlila, s otázkami a způsoby chování antropologické povahy, které vyžadují, aby byly podrobeny vážnému rozlišování. Přáním církve – věrné příkazu svého Pána – je postavit se do služby lidem a předložit ty prvky pravdy, které podporují autentický pokrok, podle Božího plánu. A právě vzhledem k Božímu zjevení, dosvědčenému v Písmě svatém, církev plní své poslání, když jako odpověď na otázky a hledání lidí přináší světlo, které pochází z Bohem inspirovaného slova a které je schopno v srdci všech dát zazářit hodnotě a povolání člověka, stvořeného „k obrazu Božímu“ (Gaudium et spes, § 12).

Do této linie zapadá iniciativa papeže Františka, který pověřil Papežskou biblickou komisi úkolem připravit dokument o biblické antropologii jako spolehlivou základnu pro rozvoj filosofických a teologických disciplín, v obnoveném vědomí, že Písmo svaté tvoří „nejvyšší pravidlo víry“ (Dei verbum, § 21) a „duši posvátné teologie“ (Dei verbum, § 24).

Dokument, který předkládáme, představuje novinku jak z hlediska obsahu, tak i způsobu výkladu. Dosud totiž nebylo vyhotoveno pojednání, které by organickým způsobem vyložilo všechny hlavní prvky sbíhající se k definování toho, co je člověk, ve Starém i v Novém zákoně. Témata, která byla rozvíjena většinou samostatně, jsou tady zharmonizována do souvislého celku. Ten je založen na originálním výkladovém postupu, který si vzal jako výchozí text ustavující vyprávění Gn 2–3 (doplněné ostatními vyprávěními o počátcích), protože tyto stránky Písma jsou považovány za základní pro novozákonní literaturu a pro věroučnou tradici církve. V těchto úvodních kapitolách svatopisec nastiňuje vzorovým způsobem, byť většinou zhuštěně, rysy tvořící lidskou osobu, přičemž ji zasazuje, od samého počátku, do dynamického procesu, v němž stvořený člověk přijímá rozhodující roli pro svou budoucnost. Celek je nahlížen ve vztahu k aktivní a láskyplné přítomnosti Boží, bez níž nelze pochopit ani lidskou přirozenost, ani smysl lidských dějin.

Jak je naznačeno v Úvodu dokumentu, každý z příznačných prvků uvedených v základním vyprávění je pak rozvinut s odkazy na celou biblickou literaturu; různé tradice Starého zákona (v Tóře, v mudroslovných spisech a v prorockých sbírkách) a Nového zákona (v evangeliích a v apoštolských listech) se sbíhají, každá osobitým způsobem, takže dohromady tvoří celek postavy člověka, která představuje tajemství určené ke zkoumání a jeden z divů božského díla, vzbuzující ustavičnou chválu vzdávanou Stvořiteli (Žl 8).

Záměrem předkládaného dokumentu je tedy dát pocítit krásu a také komplexnost božského zjevení vzhledem k člověku. Krása vede k ocenění Božího díla a komplexnost vybízí k pokorné a neustávající námaze bádání, prohlubování a předávání. Vyučujícím teologických fakult, ale také katechetům a studentům posvátných nauk se tu nabízí pomůcka, schopná podpořit ucelenou vizi božského plánu, který započal úkonem stvoření a uskutečňuje se v průběhu času až k naplnění v Kristu, novém člověku, který tvoří „klíč, střed a cíl celých lidských dějin“ (Gaudium et spes, § 10). „Tajemství člověka se totiž opravdu vyjasňuje jen v tajemství vtěleného Slova“ (Gaudium et spes, § 22) a to je darováno jako bezpečný princip naděje pro všechny lidi na cestě k onomu Království spravedlnosti, lásky a pokoje, po kterém touží a které očekává každé srdce.

Kardinál Luis Ladaria, SJ,
předseda Papežské biblické komise

30. září 2019, v den liturgické památky
sv. Jeronýma

ÚVOD

1. Dějiny lidí se vyznačují jejich neustálou výzkumnou aktivitou. Jeden izraelský mudrc řekl: „Já, Kazatel, jsem byl izraelským králem v Jeruzalémě. Uložil jsem si hledat a moudře zkoumat všechno, co se děje pod nebem. Je to obtížné zaměstnání, které Bůh uložil lidem, aby ho splnili“ (Kaz 1,12–13). Touha po poznání tvoří bezpochyby jeden z charakteristických rysů lidského bytí a byla uznávána a oceňována již starověkými filosofy, protože činí samu existenci tvořivou, užitečnou a lepší. K aspektu námahy, který podtrhuje Kazatel, je tedy potřeba připojit také světlou stránku objevování pravdy a dobra (Mdr 7,25–30). Starověké pořekadlo naznačuje pro krále, jako vzor moudrého člověka, úkol jistě namáhavý, ale současně i slavný: „Sláva Boží je v tom, že věci skrývá, sláva králů je v tom, že je zkoumá“ (Př 25,2). Sirachovec zase chválí pilnou činnost znalce Zákona, který „vyhledává moudrost všech předků a zabývá se proroctvími […], bádá v skrytém smyslu průpovědí, zabývá se tajemstvími podobenství […], cestuje krajinami cizích kmenů, neboť zkoumá dobro i zlo mezi lidmi“ (Sir 39,1–4). Moudrý člověk se totiž snaží pochopit smysl událostí, které mají někdy podobu dramatickou, někdy podobu nadějnou; a v tajemném procesu dějin se táže, jaké je místo člověka, jaký je jeho původ, jeho úkol a jeho úděl.

Konec ukázky