Princezná Emeralda

A biely drak

Lenka Ménová

Táto kniha ani žiadna jej časť nesmie byť reprodukovaná a šírená v papierovej, elektronickej alebo inej podobe bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

Copyright © 2022 Lenka Ménová

Ilustrácie © 2022 Kristína Gregová

Všetky práva vyhradené.

ISBN: 978-80-99935-15-1 (EPUB)

ISBN: 978-80-99935-16-8 (MOBI)

www.araxon.sk

Prvá časť

Princezná Emeralda sa netrpezlivo prechádzala po svojej komnate. Podchvíľou sa pozrela na stôl, kde bol položený prútený košík, vystlaný mäkkou látkou. Na nej spočívalo vajce. Bolo veľké asi ako zovretá mužská päsť. Povrch malo kožovitý a postupne na ňom pribúdali malé nenápadné čiarky. Hýbalo sa. Kývalo sa pomaličky zboka na bok, prevaľovalo sa v mäkko vystlanom košíku a jeho teplota sa postupne zvyšovala. Princezná vedela, že keď vajce dosiahne teplotu približne 100 stupňov Celzia, exploduje. Presne na tento moment teraz čakala. Vo vajci sa nachádzal zárodok draka. Jej draka. Jej dráčika, na ktorého tak netrpezlivo čakala. Každá z jej troch sestier už svojho draka mala. Len ona ešte nie. Bola posledná. Závidela im, ako sa na nich premávali po nekonečne belasej oblohe, veselo sa smiali a naháňali, kým ona sedela zatvorená vo svojej komnate. Drak bol ich ochrancom. Kým ho nemala, nemohla si dovoliť opustiť zámok. Také bolo nariadenie kráľa a kráľovnej. Vedela, že draci rastú neuveriteľne rýchlo a sú mimoriadne silní. Navždy oddaní tomu, koho prvýkrát uvidia po svojom vyliahnutí sa na svet. Preto už tretí deň neopúšťala svoju komnatu, dokonca jej do nej nosili aj jedlo a pitie. Tá čarovná chvíľa bola už veľmi blízko. Rozmýšľala, aké meno vyberie pre svojho draka. Stále nebola pevne rozhodnutá. Vedela, že až keď ho uvidí, bude si istá na 100%.

***

Princezná Emeralda si sadla za stôl a podoprela si bradu rukami. Hypnotizovala vajce, ktoré sa divo zmietalo v košíku a okolo neho stúpali kúdoly pary. Nebála sa, ani keď sa o pár sekúnd ozval ohlušujúci výbuch a vajce konečne prasklo. Vystrčila sa z neho biela hlávka s ostňami v tvare korunky na vrchu hlavy. Potom jedno krídlo, za ním druhé, obe podobné motýlím, len omnoho väčšie. Dráčik, ešte vlhký od plodovej vody, vyskočil na stôl a uprel krvavočervené oči na Emeraldu. Potom odhalil rad krátkych špicatých zúbkov a vydal ostrý, prenikavý zvuk. Emeralda na neho s úžasom hľadela. Biely drak. Jeho pokožka bola priam priesvitná, pulzovali pod ňou žily, bilo srdce, prúdila dračia krv. Vtom do izby vrhla kráľovná.

„Počula som zvuky. Už sa vyliahol?“ Potom si všimla dračie mláďa, kolísavo poskakujúce po stole. „Je... Biele? To nie! To znamená nešťastie! Emeralda, nesmieš si ho nechať, tento drak nebude pre teba, v žiadnom prípade!“

„Čakala som na neho príliš dlho, mama. Som tu zavretá ako v cele už niekoľko týždňov, aby som sa mu ako prvá mohla pozrieť do očí. Páči sa mi a je môj! Nevadí mi, že je iný. Práve som mu vybrala aj meno: Bude sa volať Belladonna, je to dračica, viem to.“

„Biely drak sa narodí len raz za sto rokov. Jeho príchod na tento svet prináša so sebou vždy veľké nešťastie. Neštudovala si poriadne Dejiny drakológie, Emeralda?!“

„Je mi to jedno, mama. Je môj a postarám sa o neho.“

„Bieli draci mávajú tú najtemnejšiu povahu. Sú neskrotní a bezcitní. Je nebezpečný! Musíš sa ho vzdať, hneď teraz. Teba by možno poslúchal, ale pre všetkých ostatných predstavuje obrovskú hrozbu!“

„Mama, prosím, veď je to ešte len mláďa, nechaj mi ho! Uvidíš, že sú to len staré legendy, založené na výmysloch bezduchých a hlúpych ľudí. Si kráľovná, hádam sa nebojíš malého dráčika? To vajce si mi predsa dala práve ty, nepamätáš sa?“

„Dobre teda, poradím sa s otcom. Zatiaľ rozhodne ostaň vo svojej izbe. Nikomu draka neukazuj a s nikým o ňom nesmieš hovoriť, je to pre dobro vás oboch. Boh ťa ochraňuj, Emeralda. Je to zlé znamenie, veľmi zlé,“ povedala smutne kráľovná a znepokojená opustila komnatu.

***

Emeralda bola najmladšou dcérou kráľovnej Sidney a kráľa Josifa, vládcov Krajiny medzi dvoma veľkými pohoriami. Jej tri sestry boli od nej o päť rokov staršie a keďže to boli trojčatá, odmalička zvyknuté na vzájomnú prítomnosť, najmladšiu sestru síce tolerovali, ale príliš si ju nevšímali. Tania mala ohnivo červeného draka, ktorý sa volal Rubens. Mala divokú povahu, bola odvážna, pri lietaní na obdivuhodne mocnom drakovi jej dlhé rusé vlasy povievali vo vetre ako červená vlajka. Dania, druhá z trojčiat, mala žltého draka. Volal sa Oscar a najradšej lietal potme, kedy žiaril na oblohe ako veľká pohyblivá nebeská planéta. Dania väčšinu dňa prespala, bola jednoducho sedmospáč. Zobúdzala sa na obed a spať chodievala hlboko po polnoci. Kráľovnú to kedysi veľmi trápilo, ale rokmi si na to privykla. Tretia sestra, Sonia, bola zo sestier najpokojnejšia. Mala milú a vyrovnanú povahu. Veľa čítala, veľa počúvala, málo rozprávala. Jej drak bol nebesky modrej farby. Zafír bol jej miláčik. Lietal s ňou tak vysoko ponad mraky, že takmer splýval s oblohou. Pri pohľade na nebo vyzeral ako veľký oblak, elegantne plachtiaci vzduchom. Emeralda mala Soniu zo všetkých sestier najradšej. Rozprávali sa len veľmi málo, ale bolo medzi nimi puto pozoruhodnej sesterskej lásky – i keď si ju prejavovali len veľmi zriedka.

***

Všetky princezné boli mimoriadne vzdelané a ovládali niekoľko svetových jazykov. Kráľovná si dala pri ich výchove záležať na tom, aby boli fyzicky zdatné, psychicky vyrovnané a múdre. Kráľ Josif, hoci kedysi dúfal, že mu manželka povije aj syna, bol na svoje dcéry prísny, no patrične hrdý. Keď mu však kráľovná oznámila, aký drak sa vyliahol v komnate ich najmladšej dcéry a aká bola jej reakcia, zbledol. Dlhými krokmi premeriaval svoju pracovňu a držiac sa za bradu tuho premýšľal. Udržať v tajnosti prítomnosť bieleho draka na kráľovskom zámku je takmer nemožné. Draci rastú mimoriadne rýchlo. Keď sa ozvú, sú príliš hluční a ten zvuk sa nedá pomýliť so žiadnym iným zvukom na svete. Navyše draci potrebujú veľa jesť a veľa sa pohybovať. Chcú rozprestrieť svoje obrovské krídla a lietať. Drak, ktorému toto nie je umožnené, bude trpieť a s ním bude trpieť každý, kto sa ocitne v jeho spoločnosti. Kráľa Josifa znepokojoval už len samotný fakt, že sa vôbec zamýšľa nad možnosťou ponechať bieleho draka najmladšej dcére. Tak ako každý v tejto krajine, on sám najlepšie vedel, aké nešťastie dokáže spôsobiť a aký rozruch vyvolať jeho prítomnosť na kráľovskom dvore. Bol si istý, že jeho ľud bude oprávnene žiadať pre bieleho draka smrť.

„Čo si budeme nahovárať,“ povedal manželke. „Väčšina ľudí má problém s akýmkoľvek drakom a tolerujú ich iba preto, že sú to draci kráľovských dcér. Boja sa ich a vždy sa ich báli.“

„Máš pravdu, muž môj. Sama neviem, ako sa v tejto situácii zachovať. Budeme musieť zvolať kráľovských radcov a požiadať ich o pomoc. O radu radšej nie. Ich odpoveď by bola jednoznačná – zlikvidovať bieleho draka ešte predtým, ako ochutná prvé sústo surového krvavého mäsa...“

***

Emeralda na matkin rozkaz ostala celý deň vo svojej komnate. Aj tak by nikam nešla, neopustila by predsa svojho novonarodeného dráčika. Dopriala si síce dlhý horúci kúpeľ, zjedla pár koláčikov a popíjala svoj obľúbený mätový čaj. Zamyslene pozorovala bieleho draka, teda bielu dračicu, ktorá kolísavo skackala po stole a zvedavo sa rozhliadala okolo seba.

„Aká si krásna,“ prihovorila sa jej Emeralda. „Na hlave máš korunku ako dračia princezná a tie tvoje očarujúce krídla... ako obrovský motýľ vidlochvost. Väčšina drakov má krídla skôr ako netopier, tebe sa žiaden z nich nevyrovná...“

Červené oči ju zvedavo pozorovali. Zvedavo, a neskôr aj prosebne. Odkedy sa Belladonna vyliahla, ešte nič nejedla, ani nepila. Taký bol rozkaz. Bola už poriadne hladná a vysokým piskľavým škrekotom sa dožadovala uspokojenia svojich základných potrieb. V noci si zložila hlávku na rozprestrené krídla a z oka jej vypadla slza. Bola taká horúca, že vypálila do stola malú dierku. Princezná sa preľakla.

„Ona umiera!“ vykríkla. „Môj malý, milovaný dráčik, na ktorého som s láskou čakala, a ktorý ma ihneď očaril, mi pred očami slabne! Už si spomínam... Keď novonarodený drak nedostane do prvých 24 hodín svoj prvý krvavý prídel kvalitného mäsa, zahynie! Nie, to nikdy nedopustím! Ostáva nám predsa ešte niekoľko hodín. Počkaj ma tu, Belladonna, vrátim sa, čoskoro. A neboj sa, nenechám ťa zahynúť, nikdy, to ti prisahám!“

Koniec ukážky