Reni Eddo-Lodge

Prečo sa už s bielymi nerozprávam o rase

s predslovom Milana Hrabovského

preložila Zuzana Szabóová

Ukážka z elektronickej knihy

Preklad knihy z verejných zdrojov podporil Fond na podporu umenia, ktorý je hlavným partnerom projektu.

Copyright © Reni Eddo-Lodge 2017

Translation © Zuzana Szabóová 2021

Preface © Milan Hrabovský 2021

Design & layout © Elena Čániová 2021

Cover photo © Amaal Said 2017

Slovak edition © Laputa/Literárna bašta 2021

ISBN 978-80-99944-36-8

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2021

Pre T & T

PREDSLOV

1.

Tento predslov nie je recenziou knihy, ktorú práve držíte v rukách, ale jej vloženie do kontextu odlišného významu slova rasa používaného v USA, Veľkej Británii a v kontinentálnej Európe. Početné recenzie a kritiky, a to od pochvalných až oslavujúcich autorku po negatívne či výrazne odmietavé, možno nájsť na internete, napríklad v denníkoch The Times, Financial Times, The Guardian alebo v rôznych odborných časopisoch (napríklad Humanity & Society, Probation Journal, Library Journal).

2.

Manfred Berg v štúdii The weight of words (Váha slov, 2014) opísal kurióznu situáciu, ktorú zažil v roku 1993 počas stretnutia historikov združených v Európskej asociácii pre americké štúdiá. Prizvaní zástupcovia Organizácie amerických historikov (OAH) v záujme dozvedieť sa viac o svojich európskych kolegoch rozdali dotazníky, v ktorých sa (okrem iného) pýtali aj na rasu. Niektorí európski historici prejavili nevôľu a jeden z nich dokonca odkazoval na nacistické „árijské certifikáty“. Zaskočený zástupca OAH musel vysvetľovať, že takáto otázka – práve naopak – vyjadruje rešpekt OAH k odlišnosti jej členov. Toto nedorozumenie potvrdilo známy fakt medzi odborníčkami a odborníkmi na problematiku rasy: „anglický“ význam slova rasa sa líši od významu slova rasa používaného v kontinentálnej Európe.

3.

Lenže odlišnosť „anglického“ a „kontinentálneho“ chápania rasy nie je jediným problémom spojeným so slovom rasa. Aktuálne závery odborného výskumu slova rasa sú veľavravné, slovo rasa sa používalo (a používa) na vyjadrenie viacerých odlišných pojmov: pôvod, jazyk, dedičnosť, gény, telo, fyzický výzor, etnicita, (biologický) druh, plemeno, národnosť, trieda, kasta, identita alebo farba (pleti). Dosiaľ nebola prijatá jednoznačná a záväzná definícia pojmu rasa, ktorú by akceptovali rovnako prírodné, ako aj spoločenské vedy. Odborná obec stále nevie nájsť zhodu ani vo všeobecne prijímaných kritériách, pomocou ktorých by bolo možné zadeľovať ľudskú populáciu do rás – teda ktoré „rasové znaky“ máme považovať za „skutočné“ rasové znaky. A medzi odborníčkami a odborníkmi neexistuje dokonca ani zhoda v určení počtu rás. Inak povedané, súčasný odborný výskum (v prírodných aj spoločenských vedách) v problematike rasy neponúka žiadnu zhodu v tom, čo je vlastne rasa. Vincent Sarich a Frank Miele, ktorí v knihe Race (Rasa, 2004) obhajujú existenciu biologických rás, tvrdia, že na otázku Koľko je vlastne rás? nemáme vedeckú odpoveď. Ľudskú populáciu nie je možné zaraďovať do presne definovaných farebných skupín (napríklad: „čierna“, „biela“, „hnedá“ či „žltá“); rasy sú „nejasné množiny“, a preto je otázka Aký je počet rás? nesprávne položená. Dôvodom je, že existuje vysoká variabilita v odtieňoch sfarbenia kožného pigmentu (ani „biela“ nie je vždy „biela“). Či je niekto „biely“, „čierny“, „hnedý“ alebo „žltý“ závisí od toho, kto sa pýta, kde, kedy a akú metodológiu klasifikácie používa. Tento odborný záver by mal viesť k zvýšenej opatrnosti voči používaniu slova rasa. Bohužiaľ, pri jeho používaní sa len málokedy odkazuje na odborný výskum. Len čo prenikne slovo rasa do politického diskurzu, stáva sa niečím natoľko samozrejmým, že ani len nevyvolá otázku, o čom vlastne hovoríme, keď hovoríme o rase.

4.

V odbornom výskume sa môžeme stretnúť s jedným významom slova rasa, ku ktorému sa v posledných rokoch prikláňa viacero prírodných a spoločenských vedcov a vedkýň: Rasa je biokultúrna klasifikácia – rasa je prepojenie reálnej biologickej „zložky“: (1) pigmentu so sociálno-kultúrne prideleným znakom: (2) farbou. Existuje teda zásadný rozdiel medzi sfarbením kožného pigmentu (dedičný biologický znak; sfarbenie kožného pigmentu nie je „sociálny konštrukt“) a farbou pleti (sociálno-kultúrne pridelená interpretácia danému sfarbeniu kožného pigmentu).

Ľudia sa dennodenne stretávajú na ulici, v práci či v obchodoch s osobami, ktoré sa dajú zaradiť do rôznych skupín: ženy, muži, deti, nízki, vysokí atď. Okrem týchto skupín sa ponúka aj zaraďovanie cez sfarbenie ich kožného pigmentu do farebných skupín. Prečo mnohí ľudia zvolia ako zásadný znak odlišovania ľudí práve sfarbenie kožného pigmentu? Nina G. Jablonski vo svojich štúdiách The struggle to overcome racism (Zápas o prekonanie rasizmu, 2012) a Skin color and race (Farba kože a rasa, 2020) tvrdí, že sfarbenie kožného pigmentu je priamo viditeľné a ľudia sú vďaka ich evolučnému „príbehu“ vizuálne orientované bytosti a informácie o svete (a druhých ľuďoch) získavajú primárne zrakom. Okrem evolučného príbehu sa na voľbe sfarbenia kožného pigmentu – ako zásadného znaku na odlišovanie ľudí – podieľali aj konkrétne sociálno-kultúrne dejiny, pretože samotné farebné označenie nikdy nebolo len povrchovým označením: farby mali (a majú) aj svoj sociálno-kultúrny význam a konkrétne spoločnosti pridelili farbám rôzne významy. Napríklad význam bielej a čiernej farby má svoje dlhé kultúrne a religiózne dejiny, ktoré, nielen v rámci západnej civilizácie, pridelili bielej farbe pozitívnejšie významy než čiernej farbe. Michel Pastoureau v knihe Noir (Čierna, 2008) odhaľuje dejiny čiernej farby, ktorá sa pod vplyvom tzv. teologizácie farieb postupne zmenila na symbol temnoty, negácie a prekliatia. Teologický význam čiernej farby spojenej s prekliatím tak do istej miery „predpripravil“ pôdu pre neskoršie „teórie“ otrokárov, ktorí v začiatkoch otrokárskeho systému neobhajovali zotročovanie Afričanov ich „biologickou menejcennosťou“, ale práve negatívnym (teologickým) významom čiernej farby (blackness). Nina G. Jablonski preto zdôrazňuje, že nie samotná existencia biologických rozdielov medzi ľudskými populáciami, ale práve spojenie čiernej farby pleti s menejcennosťou bolo jednou z najdeštruktívnejších myšlienok všetkých čias.

5.

Tento rozmer sociálno-kultúrneho významu čiernej farby, ktorý sa uplatnil ako teologické zdôvodnenie zotročovania Afričanov, našiel živnú pôdu v knihách a akademických štúdiách v tých západných krajinách, ktoré sa v minulosti podieľali na zavedení a realizácii otrokárskeho systému, predovšetkým v USA a v posledných rokoch aj vo Veľkej Británii. Kvôli kolonializmu a otrokárskemu systému vznikol v USA špecifický sociálno-ekonomický systém dvoch skupín: otrokov a otrokárov. Obe skupiny boli identifikované na základe ich geografického pôvodu, ktorý sa opísal pomocou farebnej terminológie. Na začiatku 20. storočia zaviedli USA s cieľom sociálneho oddelenia (segregácie) týchto dvoch skupín pravidlo „jednej kvapky krvi“ (one-drop rule). Ak mal človek aspoň jedného predka z Afriky alebo Karibiku (teda s jednou kvapkou „čiernej krvi“), bol považovaný za čierneho (black) alebo za toho, kto má inú ako bielu farbu pleti – v historickom pomenovaní: „čierny/i“ (negro) alebo „farebný/í“ (colored). Takto farebne definované skupiny mali v rámci segregačného systému výrazne odlišné sociálne, kultúrne, politické a ekonomické zaradenie. Ruth Benedict v knihe Race (Rasa, 1940) uviedla, že rasizmus voči čiernym v USA bol „sociálny“, pretože – v jej chápaní – nie samotná rasa (viditeľné dedičné biologické znaky), ale predsudky historicky nakopené „vôkol“ čiernej farby pleti sa spolupodieľali na vytvorení sociálne nespravodlivého systému.

Toto „duálne“, „farebné“ rozdelenie spoločnosti zaviedlo v USA charakteristický prístup k chápaniu rasy, kde sa rasa (race) a farba (color) stali synonymami. Úzke prepojenie farby a rasy viedlo k tomu, že v USA sa rasa (farba) stala súčasťou individuálnej, ako aj skupinovej identity. Rasa sa v USA síce považuje za ľuďmi vymyslený spôsob klasifikácie, ale so zásadným vplyvom na každodenný život ľudí. V tomto zmysle píše Reni Eddo-Lodge, že jej „,černošstvo‘ [blackness] bolo spolitizované proti jej vôli“ (s. 81, v origináli), že bola „viditeľne označená ako odlišná po celý jej život“ (s. xii, v origináli).

Autori knihy Identity Politics and the New Genetics (Politika identity a nová genetika, 2012) uvádzajú, že „anglické“ slovo rasa je kategóriou, ktorá pre Američanov a Britov vyjadruje ich vlastné sebapochopenie, sebazaradenie a sebalokalizovanie do danej komunity. Sebazaraďovanie, ako aj zaraďovanie druhých ľudí do farebných rás učinilo v USA a Veľkej Británii z rasy bežnú analytickú kategóriu, súčasť verejných politík, politický nástroj na klasifikáciu populácií a podklad na formovanie politík identít. Takéto chápanie rasy sa ale nedá porovnať s kontinentálnou Európou a – dodajme – ani preložiť. Preklad nie je iba o preložení slov, ale aj o prenesení ich významu, a ten je ovplyvnený historickým a kultúrnym kontextom. USA aj Veľká Británia majú špecifickú históriu, ktorá sa spolupodieľala – na rozdiel od kontinentálnej Európy – na formovaní odlišnej politiky (rasových) identít, a preto tieto politiky nemožno považovať za univerzálne platné.

6.

Antirasizmus je v USA, a aktuálne čoraz viac aj vo Veľkej Británii, spojený s antikolonializmom, antiotrokárstvom, antidiskrimináciou. Z takéhoto antirasizmu sa rodí presvedčenie, že existuje globálna nerovnosť vychádzajúca z dedičstva kolonializmu a otrokárskeho systému a z nich pochádzajúceho sociálneho, kultúrneho, ekonomického a politického systému „bielej nadradenosti“ (white supremacy), ktorá zavádza systémový, inštitucionálny alebo štrukturálny rasizmus. „Biela nadradenosť“ presadzuje ideológiu „belošstva“ (whiteness) ako nespochybniteľnú normu, ktorá zabezpečuje „bielym“ ich nezaslúžené „biele privilégiá“ (white privilege): historicky utláčané rasy inej ako bielej farby pleti (colored) sú neustále utláčané „bielymi“, pretože systém „bielej nadradenosti“ je nadnárodne pretrvávajúcou dominanciou „bielej Európy“ nad nebielymi a neeurópskymi populáciami. „Bieli“ získavali (a získavajú) sociálne, kultúrne, ekonomické a politické výhody v dôsledku nespravodlivého systému, ktorý sami vytvorili. Takto chápaná rasová a sociálna spravodlivosť cieli na zmenu celého nespravodlivého („bieleho“) systému.

Navyše, ako uvádza aj Reni Eddo-Lodge, z ideológie „belošstva“ sa formuje aj chápanie rasizmu, ktoré nie je v kontinentálnej Európe až také bežné. Pri tzv. štrukturálnom rasizme nejde ani tak o osobné predsudky, o otvorené prejavy diskriminácie, o vedomú a úmyselnú nenávisť konkrétnych „zlých“ ľudí. Štrukturálny rasizmus ...

Koniec ukážky