Ukážka z elektronickej knihy

Diagnózy neprispôsobivého psychiatra

a choroby z ulíc, kostolov a ordinácií

Max Kašparů

© BeneMedia

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná,

uložená do informačných systémov ani inak rozširovaná

(elektronicky alebo mechanicky) bez predchádzajúceho

písomného súhlasu vydavateľa.

Autor © Prof. PaedDr. ThDr. MUDr. et MUDr. Jaroslav Maximilián Kašparů (Max Kašparů)

Obálka a ilustrácia © Mgr. art. Juraj Martiška

Redakčné spracovanie © Mgr. Zuzana Verešová

Jazyková korektúra © Mgr. Zuzana Vandáková

Grafická úprava a sadzba © BcA. Milan Pleva

Tlač: Alfa print, s. r. o.

Prvé vydanie (2022)

112 strán

Vyšlo ako 29. publikácia vydavateľstva BeneMedia.

ISBN 978-80-99907-94-3

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2022

Venujem pedagógom a študentom Vysokej školy

zdravotníctva a sociálnej práce svätej Alžbety.

Úvod

Milí čitatelia, verím, že rovnako vy, ako aj ja s radosťou beriete do rúk knihu „majstra pera“ – Maxa Kašparů. Knihu na pohľad takú obyčajnú a útlu, avšak obsahom bohatú na osobnú skúsenosť, zrozumiteľnú vieru a predovšetkým neprehliadnuteľnú radosť zo života.

V oblasti vzdelania by som si dovolil prirovnať autora k svätému Augustínovi v malom vydaní alebo Erazmovi Rotterdamskému, v oblasti altruizmu k svätej Matke Tereze, v oblasti humoru k jednovaječnému dvojčaťu svätého Filipa Neriho a mohol by som pokračovať ďalej.

V každom prípade sa v publikácii stretnete s renesančným provokatérom, ktorý je nápadne podobný svojmu Majstrovi, ktorý vyrušoval a provokoval svojich súčasníkov. Nie však preto, aby ich „vytočil“, ale dal im priestor pochopiť, čo je dôležité a čo, naopak, možno tak trochu zanedbávať. Jednoducho povedané, nenechať na pokoji nič, čo si žiada pohyb tela, ducha i srdca.

Ako ho oslovujem pri každom našom stretnutí: „Pán profesor, píš a ostaň naďalej neprispôsobivým kňazom, lekárom a občanom!“

Skončiť s tým, to by si v jeho prípade vyžadovalo pristúpiť k sviatosti zmierenia!

Boh, Cirkev a svet takýchto čudákov potrebujú.

Príjemné čítanie!

P. Siard Dušan Sklenka, O. Praem.

01

Čas

Veličina, ktorá sa bytostne dotýka nás všetkých, aj keď si ju málokedy uvedomujeme. Snáď iba v studenej staničnej čakárni alebo v kresle zubnej ordinácie sa nám jej prítomnosť nepríjemne vybaví.

Avšak, na rozdiel od bežného smrteľníka, pre fyzikov, historikov a tvorcov kalendárov je čas priam profesionálnou náplňou, ktorej venujú práve kus toho, čomu sa venujú. Teda svoj čas.

Filozof Aristoteles by nám povedal, že čas je napočítaný pohyb vo vzťahu k „pred“ a „po“, alebo by povedal, že čas je iba pojem pre niečo, čomu sa hovorí ideálne súcno. Na rozdiel od filozofov čas vedia dobre definovať podnikatelia a podnikavci, ktorí tvrdia, že „čas sú peniaze“. Osobne si myslím, že piate Božie prikázanie „nezabiješ“ sa netýka iba zabitia človeka, ale má svoj širší význam, keď sa tohto hriechu dopúšťame zakaždým, keď zabíjame čas. Tvorcom času je Boh. Preto sa cítim polichotený od každého, kto u mňa predpokladá božskú moc a povie mi, aby som si na to či ono „urobil čas“.

Nielen v oblasti histórie, filozofie alebo fyziky, ale tiež v odbore psychológie sa stretávame s pojmom času v rôznych podobách. Terapeut vám oznámi, že vaše rany na duši zahojí čas. K tomu občas dodávam, že ten psychológ má síce pravdu, ale mal by ešte doplniť, že jazvy neodstráni.

Ďalším psychologickým pojmom je prežívanie. Ak si sadnete s príjemnou a krásnou dievčinou v parku na lavičku, stáva sa hodina minútou, no ak si sadnete do mraveniska, stáva sa minúta hodinou.

Aj keď nie je každý z nás filozof, psychológ alebo fyzik, napriek tomu máme všetci možnosť stretávať sa s neškodnými bláznami v podobe čudákov, groteskných postavičiek, pochabých šialencov alebo sa stretneme so situáciami, ktoré by sme sami nevymysleli. To dokáže iba život a s ním spojený čas.

Sláva tomuto bláznovstvu a drobným príhodám.

Čas od času sa s nimi stretávame všetci.

02

Metamorfózy

Všetci máme nejaký ten svoj koníček. Istý pán farár z jednej obce nášho vikariátu mal koníčky hneď dva. Psa a štatistiku.

O jeho kokeršpaniela sa v čase, keď odišiel na dovolenku, postaral jeden farník, o štatistiku som sa mal postarať ja.

Bolo to ešte pred mojím kňazským svätením, keď som slúžil bohoslužby slova ako diakon.

Pán farár odišiel na dovolenku a potreboval odo mňa na jednu nedeľu zastúpiť.

„Max, keď budeš v nedeľu v kostole, nezabudni do tej zelenej knižky zapísať počet detí, to ti spočíta jeden z miništrantov, a tiež počet dospelých, čo zas spočíta druhý miništrant pri východe z kostola. Vedia o tom, robia to pravidelne. Hlavne nezabudni zapísať počet podaných svätých prijímaní. Vediem si o tom všetkom presnú štatistiku, tak to zapíš.“

Keď som prišiel v nedeľu ráno do kostola, prvé, na čo ma miništranti upozornili, bolo, že mám všetky čísla zapísať do tabuľky v zelenej knižke.

„Dobre. Keď budem podávať Eucharistiu,“ povedal som miništrantovi, „budeš to počítať a po bohoslužbe mi povieš, koľko ľudí bolo na svätom prijímaní.“

A tak aj bolo.

„Tak koľko prijímajúcich si napočítal?“ spýtal som sa skrutátora v sakristii.

„Štyridsať.“

„A počítal si aj mňa?“

„Nie, počítal som iba tých, ktorí sú veriaci.“

„A ja veriaci nie som?“

„Ste veriaci, ale ja som počítal iba tých, ktorí sú normálni.“

Ako jednoducho sa z duchovného stane ateista a z psychiatra blázon.

Koniec ukážky