Fantóm Antarktídy

Ján Miloslavský

Pôvodné vydanie z roku 1948. V texte boli vykonané minimálne gramatické a štylistické zmeny.

OZ Zabudnuté knihy sa s využitím všetkých dostupných zdrojov nepodarilo identifikovať identitu autora.

Obálka: Caspar David Friedrich - Das Eismeer (Voľné dielo)

Vydavateľstvo Zabudnuté Knihy, Bratislava

www.zabudnuteknihy.eu

ISBN 978-80-8263-028-5 (EPUB)

ISBN 978-80-8263-029-2 (MOBI)

I. kapitola.

Obrovský víchor zúril takou silou, že nevládal stáť na nohách a len s veľkým vypätím síl sa plazil k blízkej výšine, kde dúfal nájsť útulok pred zúriacim víchrom. Výšina už nebola ďaleko, avšak on už bol na konci so svojimi silami. S nekonečnou zdĺhavosťou sa plazil ešte niekoľko metrov, avšak už bol presvedčený, že k výšine nikdy nedôjde a ak sa víchor neutíši, celkom iste zahynie. S hrôzou zistil, že ohrievač jeho hrubého pilotného obleku mu vypovedal službu, tak sa zdá, že na jeho chrbte sa nachádzajúca elektrická batéria sa vyčerpala. Krutá zima už začala lomcoval jeho údmi, nevládal sa pohybovať, teda schúliac sa na snehu, očakával svoj koniec…

V pomaly sa otupujúcich spomienkach prežíval znova svoju tragédiu. Z Falklandských ostrovov vzlietol na dobrodružnú, však nie nebezpečnú cestu na jednosedadlovom stroji najnovšieho typu Kráľovskej vzdušnej gardy, ktorý uletí 25.000 km, teda by stačil oblietnuť bez pristátia i zem. Bol to technicky každou vymoženosťou vystrojený belasokrídly vták s atomovým pohonom, ktorý mohol pokračovať v ceste i vtedy, keď si pilot chcel oddýchnuť, lebo vedenie mohol prenechať radarovej stanici, vzdialenej niekoľko tisíc kilometrov. V tomto zázračnom stroji boli umiestnené i silné výbušniny pre prípad potreby zničenia pomocou tajných vĺn, ak by sa stroj náhodou dostal do rúk cudzej mocnosti; lebo tento oceľový vták s 1.500 km rýchlosťou za hodinu bol najúčinnejšou biciou kartou svetovej mocnosti a preto by si boli i ostatné väčšie štáty rady zadovážili jeho model.

Douglas Mawson alebo skrátka Doug, ako kamaráti nazývali najlepšieho pilota Kráľovskej leteckej zbrane, vzlietol z Falklandských ostrovov s poslaním, aby vyšetril oblasť medzi Malou Amerikou a zemou Graham, lebo na ostrovoch pôsobiaca tajná vysielačka zistila určité účinky papršlekov, ktoré doteraz neboli badateľné. Tieto účinky lúčov, popri ich záhadnosti sa dosiaľ ešte neukázali nebezpečnými a nemohli rušiť prácu pozorujúcej stanice, avšak dokiaľ ich sila nebola známa, opatrné veliteľstvo nariadilo vyšetrenie veci. Týmto úkolom bol poverený Douglas, ktorý sa veselo vybral na cestu a ešte ani len vo sne by nebol veril, že sa mu na ceste môže niečo prihodiť, veď jeho zázračný stroj vopred hlási každú nehodu. Je pravdou, že polhodinu pred katastrofou sa mu na okamih zdalo, že o vlások odbočil zo smeru, ale chybu napravil – tak sa zdá, že náhodou obrátil kormidlom. Ako mohol myslieť na to, že mohutnejšie sily zasiahli do hry a od toho okamihu bol jeho osud spečatený. O niekoľko okamihov neskôr mu vypovedali službu všetky súčiastky a stroj začal katastrofálne padať a ešte ani na to nemal čas, aby stanici podal hlásenie. Však i toto by bolo zbytočné, lebo stanica bola bezmocná. Keď si už myslel, že je nezachrániteľný, stroj začal znovu pracovať, avšak neviditeľná moc ho prinútila núdzovo pristáť. Vtedy už tušil, že ho nezachráni vlastná stanica, avšak v nasledujúcich okamihoch sa o tom i presvedčil, lebo keď dosiahol stroj zem, ozval sa v mikrofóne rozhodný hlas.

– Ihneď vystúpte a vzdiaľte sa od stroja!

Ledva sa vedel pohnúť od prekvapenia. Kto ho chce vlastne zničiť? Lebo ak opustí stroj, celkom iste zahynie v snehovej víchrici. Alebo ho chce vlastná stanica upozorniť, lebo na diaľku zistili niečo mimoriadneho a veliteľstvo ho nechce zapliesť do tajomstva? Potom prečo ho vyslali? – premýšľal. Túto možnosť považoval ihneď za vylúčenú. Okrem toho sa ho i mikrofón snažil presvedčiť o nemožnosti tejto myšlienky, ani čo by hovoriaci uhádol jeho myšlienky. Teraz sa už ozval neobyčajne rázne hlas.

– Dávam vám jednu minútu, stroj bude zničený, lebo my ho nepotrebujeme a hocikoľko strojov sem veliteľstvo pošle, všetky zničíme!

Douglas teraz už nepremýšľal a vyskočil zo stroja. Keď sa tak stalo, zahučal motor stroja a mohutným vzletom sa rútil k vzdialenej výšine, kde vybuchol. Z očí tridsaťročného tvrdého vojaka vytryskli slzy, keď videl zničenie stroja, avšak nemal čas na prílišné rozcitlivenie, lebo v blízkosti nevidel nikoho a dúfal, že dosiahne tú blízku výšinu, prípadne že sa zachráni od pochovania snehom. Driemal v ňom aj iný nádeje plný lúč, že mu azda tá tajomná moc nedovolí zahynúť. Je pravda, že ani to nevie, čo by bolo lepšie?

Už cítil, že mu meravejú údy. Stŕpnutá ruka hľadala služobnú pištoľ, aby takto urobil koniec svojmu životu, ale ani na to už nemal síl. Náhle začul hučanie lietadla a s úžasným vypätím síl obrátil hlavu k nebu, ale nevidel nič. Hukot náhle prestal, len v ušiach mu znelo tupo, ako hlas zvonov. Blúznil. Vedel, že mu je koniec. Ovládla ho tupá ľahostajnosť a obrátil sa tvárou do snehu. Vedel, že ho nik nebude oplakávať, lebo už dávno nikoho nemá… Na veliteľstve ho však budú dávať za príklad plnenia povinností a potom obsadia jeho miesto iným…

II. kapitola.

Kdesi na dne ľadového pekla, azda medzi Malou Amerikou a Novou Planinou bola približne štyri kilometrová štvorcová kotlina, okolo ktorej zúrila vražedná snehová víchrica. Ak sa náhodou tým smerom zatúlala niektorá letecká výprava, nik nemohol uzrieť záhadnú oblasť, najväčšiu a dávno zabudnutú svetovú pevnosť učencov. I keby sa bolo niekedy podarilo niekomu dostať nad tajomnú oblasť, veľmi by sa bol čudoval tomu, že v krajine večného ľadu plynie život a sotva by si vedel vysvetliť, akému cieľu slúži tá obrovská kupola uprostred obrovskej budovy, z ktorej vyčnievajú dlhé oceľové ramená, sťa ostne gigantického ježa.

Vo vnútri hlavnej budovy, v technickej izbe sa díval vysoký, starší muž meravo do náprotivného zrkadla a jeho vážna tvár neprezrádzala nijaké dojatie, však ani stopa zlomyseľnej rozkoše na ňom nebola badateľná, keď videl v zrkadle, že pilot, ktorého stroj zničili, sa zvrátil v snehu na tvár a ostal nepohnuto ležať.

Tajomný muž stlačil teraz jeden z gombíkov a ozval sa rozhodným hlasom.

– Olaff, zastav ihneď víchricu a odleť s Nennym pre mladého muža! Nenny nech ho ihneď zaštepí, lebo na žiaden pád sa mu nesmie niečo stať. Veľmi ho potrebujeme!

– A smer? – pýtal sa poverený, ktorého nebolo možno vidieť.

– Stroju ja udám smer, len už choďte, lebo dobre viete, že víchrica nemôže nadlho prestať, lebo naši nepriatelia môžu nás hocikedy prekvapiť.

– Už ideme, Premier – odpovedal neviditeľný hlas zo smeru zrkadla. Sotva ubehlo niekoľko okamihov od doznevšieho rozkazu, víchrica prestala zúriť okolo kotliny. Premier si sadol za mohutný písací stôl, na ktorom sa leskli miniatúrne prístroje.

– Sme hotoví, Premier – bolo počuť.

– Zapínam – odpovedal na to Premier a z hladkého dvora v tom okamihu vyletelo štíhle, čierne teleso s ohlušujúcim šušťaním k nebu a závratnou rýchlosťou vŕtalo svojim, zvláštnej rybe podobným čiernym telom riedky vzduch. O niekoľko okamihov sa zmenšilo v diaľke na malú bodku, potom sa i malá čierna bodka stratila v šedivej klenbe neba.

Premier sledoval smer stroja, keď sa však tento ocitol nad telom mladého, na zemi ležiaceho vojaka, hladko, veľkým oblúkom spustil stroj celkom blízko k nehybnému telu muža.

Dvere stroja sa automaticky otvorili a prvý vystúpil z nich územčistý človek, zabalený do kožušín, s čiernou, okuliarovou maskou na hlave. Za ním nasledoval vyšší človek, ktorý sa už naklonil nad mladého muža a snažil sa obrátiť ho na chrbát. Vyšší chytro stiahol rukavice z mužových rúk, z tašky vytiahol malú striekačku a na obidvoch rukách mu pichol do hlavnej žily. Potom znova mu natiahol rukavice a už ho i niesli do stroja. Keď sa dvere stroja automaticky za nimi zavreli, čierny zázrak sa už pohýňal.

V osade sa lietajúca ryba dostala znovu do hangáru a dvaja mužovia s námahou vliekli letca do dobre zariadenej izby hlavnej budovy a uložili ho na pohovku.

– Myslím, že za štvrťhodinu mu nebude nič – poznamenal územčistý. Vyšší chcel práve odpovedať, keď začuli Premierov vyčítavý hlas.

– Olaff, prečo nejdete na svoje miesto, veď viete, že je pre nás každá minúta nebezpečná, keď sa neuchýlime medzi ochranné steny víchrice.

Olaffom zvaný územčistý chlap sa vzdialil. Zatiaľ druhý prichystal všeličo, aby sa mladý dôstojník cítil dobre, keď sa preberie k vedomiu.

Koniec ukážky