Majster podsvetia

Arthur Conan Doyle

Digitalizácia z pôvodného vydania z roku 1947. OZ Zabudnuté knihy sa nepodarilo identifikovať prekladateľa tejto knihy.

Obálka: Sidney Paget - Voľné dielo

Vydavateľstvo Zabudnuté Knihy, Bratislava

www.zabudnuteknihy.eu

ISBN 978-80-8263-014-8 (EPUB)

ISBN 978-80-8263-015-5 (MOBI)

Majster podsvetia

I. Sherlock Holmes

Roku 1878 som dosiahol titul doktora medicíny na londýnskej univerzite. Hneď po opustení univerzity som sa zapísal do kurzu pre armádnych lekárov. Po ukončení kurzu ma pridelili do piatej northumberlandskej divízie ako pomocného lekára. Regiment bol v tom čase v Indii a ešte predtým, než som sa k nemu dostal, začala sa druhá afganistanská vojna. Pristál som v Bombay a dozvedel som sa, že moje oddiely sa presunuli hlboko do nepriateľského územia. Nasledoval som ich s mnohými inými dôstojníkmi, ktorí boli v tej istej situácii ako ja. Podarilo sa nám šťastlivo doraziť do Kandaháru, kde som našiel svoj regiment a ujal sa nových povinností.

Krajina znamenala pre mnohých povzbudenie, ale pre mňa len nešťastie a skazu. Preložili ma do novej brigády a vzápätí som sa ocitol v rozhorčenom boji pri Maiwande. Guľka nejakého Jezaila ma škrabla na ramene a roztrieštila mi kosti. Bol by som padol do rúk vražedných Ghazisov, ale bezpríkladná odvaha môjho pobočníka Murraya, ktorý ma vymrštil na sedlo koňa, odvrátila nebezpečenstvo. Dostal som sa s posledným zvyškom síl do britských línií.

Zmietal som sa medzi životom a smrťou v peshawarskej nemocnici. Zranenie skomplikovala črevná horúčka a trvalo celé mesiace, než sa môj zdravotný stav zlepšil. Lekári nahliadli, že bude najlepšie prepraviť ma do Anglicka, pretože slabosť akosi nechcela vyprchať z môjho tela. Zdravotne zruinovaný pristál som o mesiac v Portsmouthe. Dostal som deväť mesiacov dovolenky, aby som načerpal síl a úplne sa vyliečil.

Nemal som príbuzných a cítil som sa taký voľný, ako to príjem jedenásť šilingov a šesť pencí na deň, dovoľuje. Usadil som sa v privátnom londýnskom hoteli na Strande. Finančná otázka mi spôsobila také starosti, že som bol donútený zmeniť životosprávu a opustiť hotel s vyhliadkou na skromnejšiu domácnosť.

Práve v ten deň, keď som sa zaoberal touto otázkou, poklepal mi pred Criterion-Barom na rameno mladý Stamford, bývalý podriadený. Stamford mi neprirástol k srdcu, ale teraz som s nadšením kvitoval toto stretnutie. Navrhol som mu spoločnú večeru v Hollborne.

„Čo sa s vami stalo, Watson?" opýtal sa, oceňujúc môj výzor. „Ste tenký ako prút a hnedý ako orech!’

Vyrozprával som mu úsek z chmúrneho života a sotva som skončil, zasiahol Stamford do rozprávania.

„Úbohý chlapec.‘’ nešetril úprimným poľutovaním. „A čo zamýšľate teraz?“

„Hľadám byt,“ odvetil som. „Pokúšam sa rozriešiť problém, ako získať pohodlný byt za primeranú cenu.“

„To je nepríjemné’ poznamenal, „dnes ste už druhý s podobným problémom.“

„A kto je ten prvý?“ opýtal som sa so záujmom.

„Chlapík, ktorý pracuje v chemickom laboratóriu v nemocnici. Práve dnes sa mi zdôveril, že našiel krásne izby a hľadá niekoho, s ktorým by spoločne znášal finančnú ťarchu.“

„Do čerta!“ vykríkol som. „Keď naozaj hľadá človeka, ktorý by sa s ním delil o byt a nájomné, som k dispozícii. Dám prednosť spoločníkovi pred osamelosťou.“

Stamford pozrel na mňa s výrazom prekvapenia. „Nepoznáte Sherlocka Holmesa,“ namietal. „Možno, že nebudete o neho, ako o stáleho spoločníka, ani stáť.“

„Prečo? Čo máte proti nemu?“

„Ach, nemám proti nemu ani to najmenšie. Ale je to trochu podivné indivíduum. Nadšenec v určitom odbore vedy. No, ako som bližšie informovaný, je to slušný človek.“

„Poslucháč medicíny?“

„Nie. Nemám ani tušenia, prečo to robí. Myslím, že sa vyzná v anatómii a je výborný chemik. Jeho štúdium je veľmi výstredné, ale získal toľko všelijakých vedomostí, že prekvapuje aj profesorov.“

„Nikdy ste sa ho neopýtali, na čo to chce využiť?“

„Nie. Je to človek, z ktorého ťažko možno niečo vytiahnuť.“

„Rád by som ho poznal,“, naliehal som. „Keď už sa mám s niekým deliť o byt, dám prednosť vzdelanému a pokojnému spoločníkovi. Ešte sa necítim byť dosť silný na bežný spôsob života. Ako sa môžem dostať s ním do styku?“

„Je zaručene v laboratóriu,“ odvetil. „Alebo sa neukazuje v laboratóriu celé týždne, alebo pracuje tam od rána do večera. No nesmiete mi zazlievať, ak nebudete s ním dobre vychádzať. Vy ste dali podnet k tomuto kroku a musíte znášať aj následky.“

„Keď sa navzájom neznesieme, ešte je poruke východisko, rozídeme sa,“ ohradil som sa. „Zdá sa mi, že máte nejaký dôvod na túto ustavičnú narážku na opatrnosť. Je tento človek taký zvláštny?“

„Ťažko vysvetliť nevysvetliteľné,“ odpovedal so smiechom. „Holmes je príliš vedecký, než aby lahodil môjmu vkusu. Je chladnokrvný do krajnosti. Viem si jasno predstaviť, ako sa podvolí priateľovi servírovať nový, rastlinný alkaloid bez zlomyseľnosti, len aby zistil jeho účinky na organizmus. Spravodlivosť odpláca spravodlivosťou. Zdá sa, že má záľubu v istých a pevných vedomostiach.“

„Veľmi správne. A hovoríte, že neštuduje medicínu?“

„Nie. Bohvie, čo je predmetom jeho štúdia. Ale sme na mieste a čochvíľa budete mať možnosť utvoriť si vlastnú mienku o Holmesovej osobnosti.“

Po chvíli sme sa ocitli v priestrannej miestnosti, v ktorej sa to hemžilo rôznymi fľaškami, bankami a skúmavkami. V laboratóriu bol len jeden chemik, úplne zaujatý a sústredený na prácu. Keď počul naše kroky, obrátil sa, vyskočil na rovné nohy a radostne vykríkol. „Mám tol! Prišiel som na to!“ Vyšiel nám v ústrety so skúmavkou v ruke. „Našiel som proti prostriedok, pomocou ktorého sa zráža hemoglobín.“

„Dr. Watson, Mr. Sherlock Holmes,“ predstavoval nás Stamford.

„How are you?“ uvítal ma srdečne a stisol mi ruku silou, ktorú by som ani pri najväčšom vypätí nevedel oplatiť. „Domnievam sa, že ste boli v Afganistane.“

„Ako ste to do čerta zistili?“ opýtal som sa ho prekvapený.

„Na tom nezáleží,“ povedal si ako by pre seba. „Teraz je dôležitá otázka hemoglobínu. Nepochybujem, že cítite význam tohto objavu.“

„V chemickom zmysle je to zaujímavé,“ odvetil som, „ale prakticky…“

„Prečo, človeče. Veď je to najpraktickejší lekársky objav v posledných rokoch. Nebadáte, že je to neomylná skúška pre krvavé škvrny? Poďte bližšie!“ Zdrapil ma za rukáv a ťahal k pracovnému stolu. „Obstaráme si trochu čerstvej krvi,“ pokračoval a v okamihu si vpichol do prsta ihlu a vytlačil pomocou pipety kvapku krvi na podložné skielko. „Teraz pridám túto kvapku krvi do litra vody. Dá sa predpokladať, že zmiešanina bude mať vzhľad čistej vody. Miera zmiešania krvi s vodou zodpovedá pomeru jedna ku miliónu. No bezpochyby aj za takého pomeru vypozorujeme charakteristiku reakcie. Kým hovoril, hodil do nádoby niekoľko bielych kryštálov a pridal niekoľko kvapiek priesvitnej tekutiny. Vo chvíli zmenil obsah nádoby sfarbenie v mahagónový nádych a navrchu sa usadil hnedastý prášok.

„Ha! Ha! Ha!‘ vykríkol a vyhadzoval rukami ako dieťa, ktoré sa teší novej hračke. „Čo si o tom myslíte?“

„Myslím, že je to veľmi delikátna skúška,“ poznamenal som.

„Prekrásna! Nádherná! Starý spôsob skúšky bol veľmi nedokonalý a nepresvedčivý. Pri tejto skúške nerozhoduje ani zastaralosť krvnej škvrny. Keby tento spôsob skúšky boli objavili pred sto rokmi, boli by už dávno pykali za svoje zločiny tí, čo sa teraz voľne pohybujú po zemskom povrchu.“

„Skutočne!“ súhlasil som.

„Kriminálne prípady spočívajú zväčša na tomto bode. Človeka upodozrievajú zo zločinu ešte mesiace po jeho spáchaní. Skúmajú mu šaty, bielizeň a objavia na nich hnedasté škvrny. Sú to krvavé škvrny, alebo pochádzajú od blata, či od ovocia? Toto miatlo mnohých, a prečo? Pretože nebola po ruke zodpovedná metóda. Teraz zmarí Holmesova skúška akékoľvek ťažkosti.“

„Mal by som vám pogratulovať,“ poznamenal som, zmätený jeho nadšením.

„Minulého roku sa vyskytol prípad von Brishoffa vo Frankfurte. Keby bola táto skúška bývala už na svete, rozhodne by bol visel. Podobný bol aj prípad Masona, notorického Mullera, Lefevreho a Samsona z New Orleansu. Môžem vymenovať celý rad prípadov, ktoré by boli mali celkom iný spád.“

„Hovoríte, ako kalendár kriminalistiky,“ vysmieval sa Stamford. „Môžete sa o tom rozšíriť v novinách. Dajte tomu názov Policajné novinky v minulosti.“

„Mohlo by to byť zaujímavé čítanie,“ ohradil sa Holmes a položil si náplasť na prst – zdroj krvi.“

„No aby sme splnili poslanie,“ začal Stamford, sadajúc si na trojnohú stoličku. „Tu môj priateľ sa chce pridružiť k vám, ako spolubývajúci. Pokladal som teda za užitočné zoznámiť vás.“

Sherlock Holmes sa zdal byť nadšený myšlienkou deliť sa o byt so mnou. „Mám vyhliadnutý byt na Baker Street,“ informoval. „Nevadí vám zápach silného tabaku?“

„Sám mám v ňom záľubu,“ odvetil som.

„V poriadku. Niekedy pracujem s chemikáliami a robím pokusy. Nebude vás to rušiť?“

„Vonkoncom nie.“

„Počkajte, – aké mám ešte nedostatky? Niekedy upadnem do zádumčivosti a neotvorím ústa niekoľko dní. Treba ma nechať len na pokoji a prídem znova k sebe. Aké máte vy vrtochy?“.

Zasmial som sa tomuto vypočúvaniu. „Som veľmi lenivý a vyhýbam sa hádke, pretože potrebujem oddych. Mám aj iné vlastnosti, keď som normálny, ale to by bolo na tento čas najdôležitejšie?‘

„Znesiete hru na husliach vo vašom štádiu nervového otrasu?“ pýtal sa starostlivo.

„Záleží na hudobníkovi,“ odvetil som.

„Ach, to je all right,“ zvolal nadšene. „Ohláste sa teda zajtra okolo obeda po mňa. Zariadime všetko spoločne.“

Potriasli sme si ruky a zanechali ho medzi skúmavkami…

„Mimochodom,“ obrátil som sa náhle na Stamforda. „Ako prišiel do čerta na to, že som bol v Afganistane?“

Môj spoločník sa s chuťou rozosmial. „To je jeho malá zvláštnosť. Veľa ľudí by chcelo vedieť, ako na tieto veci príde?“

II. Vedecká dedukcia

Na druhý deň sme sa stretli a vyhľadali byt na Baker Street 221 b. Byt mal niekoľko miestností a veľkú, vzdušnú, vkusne zariadenú dennú izbu s dvoma priestrannými oblokmi. Presťahoval som sa ešte ten istý večer z hotela a na druhý deň nasledoval Sherlock Holmes môj príklad. Niekoľko dní sme sa zamestnávali vybaľovaním a úpravou svojho nového domova. Začal som sa prispôsobovať novému spôsobu života.

Týždne sa míňali a môj záujem o Sherlocka Holmesa vzrastal. Jeho osobnosť a vzhľad museli každého upútať. Bol asi šesť stôp vysoký a štíhlosť mu len pridávala na výške. Mal pátravý zrak a ostrý pohľad. Prísny nos vyžaroval energiu a rozhodnosť. Ruky mal trvalo poznačené atramentom a chemikáliami, ale v pohyboch a hmate sa zračila zvláštna hebkosť.

Skutočne neštudoval medicínu a ani ináč sa nepripravoval absolvovať nejaký vedecký odbor. Predsa venoval mnoho času štúdiu a jeho rozličné vedomosti boli také zarážajúce, že v údive nad jeho znalosťami som mal natrvalo otvorené ústa.

Jeho nevedomosť bola taká pozoruhodná ako jeho vedomosti. V súčasnej literatúre, filozofii a politike bol podivný analfabet. Na moje chválospevy o Thomasovi Carlylovi sa naivne opýtal, kto to bol a čo vykonal. Moje prekvapenie dostúpilo vrcholu, keď som skonštatoval, že ignoruje Koperníkovu teóriu a sústavu slnečného systému.“

„Zdá sa, že ste tým prekvapený,“ povedal, smejúc sa na mojom prekvapení. „Podnikám všetko, aby som na tie veci zabudol.“

„Zabudnúť!“

„Pozrite,“ vysvetľoval. „Mám dojem, že ľudský mozog je spravidla niečo ako prázdna komora a vy ju máte zariadiť takým nábytkom, aký ste si zvolili. Blázon si nazhromaždí plno rozličného haraburdia, koľko sa zmestí, takže vedomosti, ktoré má využiť, sa mu tiesnia v hlave. Často ich nahradí inými, takže má ťažkosti vo výbere a v ich praktickom použití. Múdry človek vyberá starostlivo všetko, čo uloží v mozgovej komore. Nemôže sa mu stať, že pre nával novo získaných vedomostí zabudne na staré, plánovite uskladnené v elastickej komôrke. Preto je dôležité nemať zbytočné vedomosti, aby nevytisli užitočné.“

„Ale slnečná sústava,“ protestoval som.

„Čo ma to do čerta môže zaujímať?“ prerušil ma netrpezlivo. „Vy tvrdíte, že sa točíme okolo Slnka. Keby sme sa točili okolo Mesiaca, nepridá to ani jednu penny na mojej hodnote alebo na hodnote mojej práce.“

Už som chcel dať priechod zvedavosti a opýtať sa ho, v čom spočíva tá jeho práca, ale zdalo sa mi, že teraz je to nevhodné. Ako náhradu som si zostavil celý obraz o jeho vedomostiach. Vyzerá to takto:

Koniec ukážky