Francesca Simon vyrastala v slnečnej Kalifornii. Na univerzitách v Yale a v Oxforde vyštudovala stredovekú históriu a literatúru. V súčasnosti žije s rodinou v Londýne. Napísala vyše štyridsaťpäť kníh a za knižku Grázlik Gabo a snežný obor získala v roku 2008 cenu za najlepšiu detskú knihu v súťaži Galaxy British Book Awards.

Jessemu Nunnovi, najväčšiemu fanúšikovi Grázlika Gaba, a Imogen Stubbsovej

Text © Francesca Simon 2010

Illustrations © Tony Ross 2010

Translation © Darina Zaicová 2012

Slovak edition © Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o.,

Bratislava 2012

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto knihy sa nesmie reprodukovať ani šíriť v nijakej forme, ani nijakými prostriedkami, či už elektronickými, alebo mechanickými, vo forme fotokópií či nahrávok, respektíve prostredníctvom súčasného alebo budúceho informačného systému a podobne, bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

ISBN 978-80-556-0773-3

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2020

1

ÚTOK GRÁZLIKA GABA

„Béé! Béé! Béé!“

Šťastný Vzorný Vilko sa zhováral so svojou zbierkou ovečiek. Jeho desať domácich miláčikov stálo zoradených podľa veľkosti v pravidelnom rozstupe, s tváričkami otočenými do izby a chvostíkmi k stene a každá ovečka...

Zrazu Vzorný Vilko zmeravel. Niečo nie je v poriadku. Niečo tu nehrá. Ale čo? Čo? Vilko pozorne skúmal poličku. A vtom...

Niéééé!

Zlatovlas, jeho obľúbený baránok s ružovo-žltým noštekom, bol otočený čelom vzad. Nosom k múru! Chvostom do izby. Navyše stál... stál... nakrivo!

To znamená... toto môže znamenať iba jedno...

„Mamá!“ jačal Vilko. „Mamá! Gabo bol zasa v mojej izbe!“

„Gabo!“ skríkla mama. „Ber sa odtiaľ preč!“

„Ale ja som vo svojej izbe,“ protestoval Grázlik Gabo, „nie u Vilka.“

„No bol si tu,“ fňukal Vzorný Vilko.

„Nebol!“ vyštekol Gabo.

Ha, ha.

Grázlik Gabo mal prísne zakázané chodiť do Vilkovej izby bez dovolenia. Ale z času na čas, keď bol ten krpatý ropušiak mimoriadne neznesiteľný, Gabo nemal inú možnosť – zaútočil.

Vilko utekal a nažaloval mame, že Gabo pozeral Mutanta Maxa aj  Súboj rytierov, hoci mu dovolila pozerať iba jeden program. Za trest sa Gabo celý deň nesmel priblížiť k telke. Môj milý braček je obyčajná tlčhuba, udavač, žabiak, chmuľo, ropušiacky smradúch, pomyslel si Grázlik Gabo a zaškrípal zubami. Veď len nech si skúsi vyfarbiť ten nový obrázok, Gabo mu...

„MAMÁ!“ zvolal o chvíľu Vilko. „Gabo mi vymenil náplne vo fixkách. Oblohu som namaľoval ružovú.“

„Ja som nič nevymenil!“ zvrieskol Gabo.

„Vymenil!“ vzlykal Vilko.

„Dokáž to,“ vyzval ho Grázlik Gabo a uškrnul sa.

Mama stúpala po schodoch. Gabo bleskovo prekľučkoval pomedzi rozhádzané hračky na dlážke, vyskočil na posteľ a schmatol komiks. Do izby nakukol Vilko a zastal vo dverách.

„Gabo je drzý,“ zafňukal Vzorný Vilko.

„Bol si v bratovej izbe, Gabo?“ spýtala sa mama.

Gabo si zhlboka vzdychol. „Jasné, že som už bol v jeho smradľavej izbe. Aj ja tu predsa bývam.“

„Pýtam sa, či si bol vo Vilkovej izbe, keď tam nebol,“ spresnila mama.

„Nie,“ ohradil sa Grázlik Gabo. Neklamal, Vilko v izbe nebol, zato jeho príšerný puch áno.

„Bol,“ žaloval Vilko. „Zlatovlas stál otočený tvárou k stene.“

„Možno ti len chcel zdrhnúť, smradúch,“ zavrčal Gabo. „Byť tvojím baranom, neostanem tu ani sekundu.“

„Mamá!“ zakvílil Vilko.

„Gabo! Správaj sa slušne. Nechaj brata na pokoji.“

„Nič mu nerobím,“ bránil sa Grázlik Gabo. „Prečo on nemôže nechať na pokoji mňa? Vypadni z mojej izby, Vilo!“ zvrieskol, keď mu brat vsunul nohu do izby.

Koniec ukážky