Copyright © Fang Fang

Fotografie v knihe © Pavel Dvořák

Fotografia na obálke © AFP

(represented by Gaëlle FRICONNEAU)

© Vydavateľstvo RAK, 2021

Vydanie prvé

www.vydavatelstvorak.sk

ISBN 978-80-85501-80-3

Tvorba ebooku

www.eknihyhned.cz

O knihe

» Táto kniha vychádza viac ako rok po prepuknutí pandémie. Kým autorka Fang Fang dokumentuje jej začiatky, knihou sa vinie aj druhá príbehová línia. Rozpráva, ako som so svojou ženou prežíval rok pandémie v Šanghaji. Tento príbeh sa pokúsim rozpovedať fotkami, ktoré som urobil počas roku 2020. S hlavným textom knihy síce na prvý pohľad nesúvisí, dokumentuje však skúsenosti s koronavírusom v najbohatšom čínskom meste, Šanghaji.

Wuhan, toto mesto

Do Číny som prišiel prvýkrát v roku 2009 a od roku 2012 žijem trvalo v Šanghaji, kde som sa aj oženil. Keďže mám čínsku rodinu, mám aj čínske povinnosti. Medzi tie základné patrí aj spoločne s rodinou osláviť čínske sviatky.

Wuhan je mesto na rieke. Vybudovali ho v povodí Dlhej rieky, najväčšej rieky v Číne. Mohli by sme ho však nazvať aj mestom na jazerách. Je totiž hlavným mestom provincie Hubei, teda provincie tisícich jazier. Okolo Wuhanu je toľko jazier, že pripomínajú perly či nefritové kamienky, ktorých štrngot sa za veterných dní šíri okolím. Starousadlíci veria, že počujú zvuk ozývajúcich sa riek a jazier.

Keď sa obzrieme do minulosti, Wuhan bol mestom štátu Chu [1]. Územie Wuhanu ľudia dodnes volajú Ríšou Chu. Wuhančania na štát Chu spomínajú s hlbokou úctou. Ľudia zo štátu Chu boli bojovníci a romantickí bohémi, čo Wuhančanom imponuje. Samozrejme, ľudia z Wuhanu v sebe nesú genetické dedičstvo ľudí štátu Chu a aj preto sú hrdí, že kedysi patrili pod ich ríšu.

Wuhan je veľkomestom, ktoré sa radí medzi najslávnejšie a najvýznamnejšie mestá Číny. Drží sa v tesnom závese za šiestimi najslávnejšími mestami Číny – Pekingom, Nanjingom, Xi’anom, Šanghajom [2], Tianjinom a Kantonom. Prvé tri spomínané mestá boli hlavnými mestami, teda zároveň hlavnými kultúrnymi centrami krajiny, ďalšie tri sa vďaka svojej geografickej polohe na brehu mora stali významnými ekonomickými centrami. Wuhan nebol hlavným mestom a nie je ani prímorský. Nachádza sa síce v strede toku Dlhej rieky [3], ale nie je pohraničným mestom a ani jeho susedné provincie neležia na hraniciach krajiny. Proti týmto šiestim velikánom tak zvádza nerovný boj.

Napriek tomu je Wuhan centrom celej Číny. Dopravná sieť ho spája s mestami na všetkých svetových stranách Číny, tieto dopravné spojnice sa rozliezajú po našej veľkej sliepke [4] ako tisíce lúčov. Keby sme ich prekreslili na papier, vyzerali by ako nekonečné lúče vyžarujúce zo slnka. Wuhan je práve týmto slnkom.

Z toho, že Wuhan je najväčším dopravným uzlom Číny, mu plynie množstvo výhod. Ak ľudia opustia Wuhan, takmer nikdy im nebýva smutno za domovom. Pretože ich domov nikdy nie je príliš ďaleko bez ohľadu na to, kam sa vydali, najmä v tomto čase, keď sa dá v priebehu štyroch hodín vďaka trase vysokorýchlostných vlakov [5] a nových diaľnic dostať do väčšiny miest na všetkých svetových stranách. Zájsť si autom na výlet nie je pre ľudí z Wuhanu vôbec problém, na mnohé miesta sa dokážu dopraviť na otočku aj v priebehu jedného dňa. To je zrejme najväčšia výhoda Wuhanu, ktorý je nielen centrom Číny, ale aj hlavným dopravným uzlom deviatich provincií.

Kedysi sa Wuhanu (špeciálne jeho mestskej časti Hankou) hovorilo „Chicago východu“. Toto americké veľkomesto vraj Wuhan pripomínal svojím ruchom a vyspelosťou, ale časom o túto povesť prišiel. Aj keď sa ju Wuhančania snažili znovu oživiť, nestretli sa s pochopením a toto prirovnanie sa takmer úplne vytratilo. Ja som Chicago nikdy nenavštívila, a tak neviem, v čom sú si tieto mestá podobné.

A tak sme sa na čínsky nový rok vrátili aj s manželkou späť do Šanghaja, keďže Vianoce sme trávili na Slovensku. Prišli sme pár dní pred samotnými oslavami a netušili sme, že to budú posledné dni, keď Šanghaj a vlastne aj celá Čína a celý svet fungovali ešte úplne normálne. Rušný Šanghaj o pár dní čakal začiatok globálnej pandémie.

Keby bol Wuhan perlou, Dlhá rieka by bola šnúrou, na ktorej táto perla visí. V centre mesta sa pod úpätím Korytnačích hôr do Dlhej rieky vlieva jej najväčší vodný prítok, rieka Han. Tieto dva veľtoky delia Wuhan na tri odlišné mestské časti: Hankou, Wuchang, Hanyang. Presne v strede medzi nimi sa nachádza prienik týchto dvoch riek. Možno aj z tohto dôvodu Wuhančania nemajú vôbec orientačný zmysel. Ak sa ich niekto spýta na cestu, vedia povedať iba: choďte hore alebo dolu, nahor či nadol, a myslia tým pozdĺž toku rieky alebo proti nemu. Ak ukážu smer cesty prstom, vždy myslia pozdĺž toku wuhanských riek.

Každá z týchto troch mestských častí má svoj vlastný charakter. Hankou je obchodná časť mesta, Wuchang je centrum kultúry a Hanyang je industriálnym centrom.

Najživšia a najveľkolepejšia z týchto troch častí je časť Hankou. Nachádzajú sa tu všetky najslávnejšie časti Wuhanu ako ulica Jianghan, Most Liudu aj najslávnejšia ulica Hanzheng. Kedysi, ak chceli ľudia z Wuchangu alebo Hanyangu spraviť rodinné nákupy, museli sa loďou alebo autom prepraviť na druhú stranu do Hankou. Dnes sa to zmenilo – zvyšné dve časti svojím rozvojom Hankou rýchlo dobiehajú. V ľuďoch však napriek tomu zostala predstava, že veci z Hankou sú vždy lepšie a lacnejšie ako vo zvyšných častiach Wuhanu. Preto sem radi chodia nakupovať.

Oproti živému Hankou býval Wuchang na juh od rieky relatívne opustený. Jeho najväčšou výhodou bolo množstvo kvalitných škôl a vedeckých pracovísk. Aj moja alma mater s bohatou históriou a krásnym prostredím, Wuhanská univerzita, sa nachádza práve vo Wuchangu. Už roky patrí medzi najprestížnejšie a najkvalitnejšie univerzity v krajine. Vďaka trhovému rozvoju a strategickému plánovaniu sú dnes vo Wuchangu populárne nákupné centrá na každom rohu a jeho opustenosť je minulosťou.

Hanyang bolo odjakživa industriálne centrum Wuhanu a dodnes je ako mladší brat dvoch už dospelých štvrtí Wuchang a Hankou. Je uväznený medzi tokmi Dlhej rieky a rieky Han, preto býva často veľmi tichý a pokojný. Preslávila ho zbrojnica, ktorú tu postavili na začiatku storočia. Každý, kto bol kedysi vojakom, používal výzbroj vyrobenú v Hanyangu. Vďaka týmto výrobkom sa Hanyang dostal do povedomia ľudí. Posledné roky sa vo Wuhane rozrastá chemický priemysel, ktorého centrum je tiež v Hanyangu.

Neviem, odkedy sú tieto tri časti Wuhanu takto výrazne odlišné, hádam už od čias, keď tu vládol Zhang Zhidong [6]. S plynutím času prešli všetky tri časti výraznou modernizáciou, napriek tomu však medzi nimi tieto rozdiely pretrvávajú, hoci tok času ich neustále zmenšuje.

Veľmi málo miest má takú unikátnu prírodnú scenériu ako Wuhan: kam oko dohliadne, vidno zarovnaný terén nížin povodia Dlhej rieky a rieky Han, zlievajúcich sa v strede mesta, ktorý dokresľuje množstvo nižších pohorí, vyčnievajúcich ako figúrky na šachovnici. Prírodu v tomto modernom meste dopĺňajú všadeprítomné trblietavé jazerá. Miesia sa tu hory, rieky, jazerá, škriekajúce čajky, vŕby a priehrady, ale aj vysoké mrakodrapy, visuté mosty, týčiace sa pagody a žiariace reklamné bilbordy. Príroda darovala Wuhanu unikátne podmienky. Stačí, aby bola výstavba dobre plánovaná, a Wuhan sa ľahko zaradí medzi najkrajšie mestá sveta.

Podobne ako v ďalších významných svetových metropolách aj vo Wuhane sa stretáva obchod, priemysel a veda. Má za sebou životné peripetie, dejiny poznačené preliatou krvou, zažil koloniálnu hanbu aj ťarchu vojny proti Japonsku, stavebný ošiaľ aj tragickú Kultúrnu revolúciu, má hrdinov i prostitútky, prehýba sa pod záplavou áut a v noci nespí, má drahé hotely a reštaurácie, nikdy neutíchajúce trhoviská, zelené stromy a červeň kvetov, ale aj veľké znečistenie a smog. Nájde sa tu ticho, mier aj krása a žijú tu nielen zbohatlíci, ale tiež ľudia na pokraji chudoby. Tak ako všetky moderné aglomerácie aj Wuhan prekypuje životom a vyrovná sa svetovým metropolám svojimi prednosťami, ako aj nevýhodami.

1 Chu bol samostatný štát z obdobia dynastie Zhou, ktorého počiatky siahajú do začiatku 8. storočia pred n. l., keď sa vládcovia Chu vyhlásili za rovnocenných kráľov s kráľmi dynastie Zhou. Hoci bol Chu pôvodne bezvýznamným štátom na juh od ríše Zhou, sériou administratívnych reforiem sa počas Obdobia jari a jesene stal úspešným expanzívnym štátom a významným mocenským centrom. Zahŕňal väčšinu súčasných provincií Hubei a Hunan spolu s časťami mesta Chongqing, provincií Guizhou, Henan, Anhui, Jiangxi, Jiangsu, Zhejiang a aj Šanghaja. Štát Chu zanikol, keď dynastia Qin v roku 221 pred n. l. zjednotila Čínu.

2 Pri názve miest Peking (Beijing), Šanghaj (Shanghai) a Kanton (Guangzhu) som použil slovenský prepis namiesto medzinárodného prepisu Pinyin, pretože ide o zaužívané slovenské názvy. Ďalšie miesta sú Nanjing – Nanking, Xi’an – Si’an.

3 Názov celej rieky poznáme aj pod názvom Changjiang (Čchang-ťiang). Úsek rieky, pretekajúci stredozemnou Čínou aj provinciou Hubei, má tiež názov Yangzijiang (Jang-c‘-ťiang, rieka Jang-c‘). Názov Yangzijiang (Jang-c‘-ťiang, rieka Jang-c‘) neoznačuje celý tok Dlhej rieky, ale iba jeho vnútrozemskú časť.

4 Územie Číny pripomína telo sliepky, preto Číňania niekedy prezývajú Čínu aj Veľká sliepka.

5 Čína má dnes viac ako 30 000 kilometrov tratí rýchlovlakov. Vo Wuhane je najväčší dopravný uzol celej ich vnútrozemskej siete. Jazdia rýchlosťou 250 až 350 km/h. Na linke Peking-Šanghaj (ako na jedinej) jazdí vlak rýchlosťou vyššou ako 400 km/h a chodí približne každých 5 až 10 minút. Kým prvé trate a súpravy postavila Čína v kooperácii s inými krajinami, najnovšie sú postavené na čínskych technológiách a vyrábajú sa iba v Číne.

6 Zhang Zhidong (1837 – 1909) bol politik z obdobia vlády dynastie Qing.

Vírus je spoločný nepriateľ
všetkých ľudí

Po prepuknutí správ o záhadnom víruse vo Wuhane a o tom, že sa možno šíri už celou Čínou, sa väčšina čínskych miest začala rýchlo uzatvárať. Zatvoril sa aj Šanghaj.
Na nákup do našej tržnice som sa už nedostal.

Keď som začala písať svoj prvý príspevok na sociálnej sieti Weibo [7], nikdy by mi nenapadlo, že ich nakoniec napíšem šesťdesiat. A už vôbec by mi neprišlo na um, že desiatky miliónov ľudí budú každý večer čakať na ich zverejnenie. Naozaj mi písalo veľké množstvo ľudí, ktorí si vraj každý večer najprv prečítali, čo som napísala, aby mohli pokojne zaspať. Taktiež by som si nepomyslela, že sa tieto internetové príspevky môžu stať knihou, ktorá navyše vyjde v zahraničí.

Zhodou okolností bol deň, keď som dopísala svoj šesťdesiaty príspevok, zároveň tým dňom, keď vláda oznámila, že ôsmeho apríla otvorí mesto.

Wuhan bol v izolácii sedemdesiatšesť dní. Ôsmeho augusta, keď otvorili mesto, som prvýkrát začala riešiť vydanie knihy v zahraničí.

Všetko sa to dialo ako vo sne. Ako by to mal Boh vopred všetko naplánované.

* * *

Dvadsiateho januára pán Zhong Nanshan zo skupiny odborníkov, ktorých vyslala centrálna vláda [8] do Wuhanu na inšpekciu, vyhlásil, že dochádza k prenosu vírusu z človeka na človeka a štrnásť lekárov je už nakazených. Môj šok rýchlo vystriedal hnev. Veď nám doteraz vraveli úplný opak. Vláda neustále opakovala, že k prenosu z človeka na človeka nedochádza a vírus majú pod kontrolou. Medzi ľuďmi sa začali šíriť klebety, že sa opäť šíri SARS.

Keď som sa dozvedela, že choroba má dvojtýždňovú inkubačnú lehotu, začala som si v hlave premietať, s kým všetkým som sa stretla a či som sa nemohla nakaziť. Bohužiaľ som v tom období bola trikrát v nemocnici navštíviť kamaráta, pričom iba raz som na sebe mala rúško a dvakrát som bola nechránená. Okrem toho som pred siedmym januárom bola u kamaráta na hostine, ako aj na rodinnej oslave. Šestnásteho januára bol u mňa inštalatér nainštalovať a otestovať nový kotol. Devätnásteho prišla na návštevu dcéra staršieho brata aj s rodinou zo zahraničia a pozvali nás aj s mladším bratom k sebe na večeru. Našťastie sa vtedy už správy o novej vlne epidémie SARS šírili veľmi rýchlo, a tak som si vzala rúško.

Nezvyknem sa v takom krátkom čase zúčastniť toľkých spoločenských stretnutí, ale bolo práve obdobie Sviatkov jari [9] a oslavoval sa Nový rok. Naozaj som si teda nebola istá, či som sa nenakazila. Snažila som sa presvedčiť samu seba, že som zdravá, a počítala som každý deň, ktorý chýbal do konca inkubačnej lehoty. Popritom som však neustále upadala do hlbokého smútku.

Dvadsiateho druhého januára, teda deň predtým, ako prikázali uzavrieť mesto, sa moja dcéra vracala z dovolenky v Japonsku. O jedenástej večer som ju išla vyzdvihnúť. Na ulici už bolo podstatne menej áut aj ľudí. Na letisku mali všetci rúška a ponurú náladu, bolo vidieť, že sú vystresovaní. Povedomý zvuk veselého smiechu a radosti, ktorý poznáme z letísk, tu chýbal. Bol to deň, ktorého sa ľudia vo Wuhane báli najviac. Predtým, ako som vyšla z domu, som napísala jednému kamarátovi: „Mám pocit, že je to ticho pred búrkou.“ Lietadlo meškalo a s dcérou sme sa stretli neskoro po jedenástej večer.

Týždeň predtým bola na večeri so svojím otcom – mojím bývalým manželom. Ten mi pred pár dňami volal, že má nález na pľúcach. Srdce mi začalo prudko biť. Ak sa nakazil koronavírusom, je možné, že sa nakazila aj moja dcéra. Hneď ako prišla, som jej to zvestovala a rozhodli sme sa, že ju odveziem domov, aby sa izolovala. Minimálne týždeň zostane doma a nikam nepôjde. Nový rok oslávime každá osamote. Ďalší deň som jej odniesla ešte nejaké jedlo, pretože bola týždeň na dovolenke a nemala doma nič. Obe sme mali rúška, ale nemala chuť porozprávať mi o zážitkoch z dovolenky tak ako obvykle. Takmer sme sa nerozprávali. Podobne ako celý Wuhan sme boli plné nervozity a strachu.

Potom, ako som dcéru odviezla k nej domov, išla som na pumpu natankovať. Domov som prišla okolo jednej ráno. Hneď som zapla počítač a našla som správy o tom, že celé mesto nasledujúci deň uzatvoria. Už sa o tom síce hovorilo, ale nechcelo sa mi veriť, že by izolovali také veľké mesto ako Wuhan. A predsa. Zároveň som si uvedomila, aká tu musí byť vážna situácia, keď vydali takýto príkaz.

Ďalší deň som si išla kúpiť jedlo a rúška. Ulice boli úplne pusté. Ešte nikdy neboli rozľahlé priestranstvá Wuhanu takto vyľudnené. Prázdnota mesta sa rozliala aj do môjho srdca, bolo mi smutno. Bol to pocit, aký som doteraz ešte nikdy nezažila. Bola som si neistá osudom mesta a nevedela som, či nie som ja alebo moja rodina nakazená. Netušila som, čo nás čaká. Bola som nervózna a vystrašená.

Aj nasledujúce dva dni som išla do mesta zháňať rúška. Na ulici som videla osamelých zamestnancov správy mesta, ako upratovali ulice. Hoci vonku neboli takmer žiadni ľudia a ulice teda boli čisté, oni trpezlivo zametali. Tento výjav ma neuveriteľne upokojil.

Keď sa nad tým spätne zamýšľam, vyčítam si, že som informáciám, ktoré sa začali objavovať už tridsiateho prvého decembra, viac ako dvadsať dní neprikladala žiadnu váhu. V roku 2003 sme predsa zažili epidémiu SARS a mali sme skúsenosti. Veľmi veľa ľudí si kladie otázku prečo. Prečo?

Samozrejme, je za tým aj naša vlastná neobozretnosť a objektívne dôvody. No existuje ešte jeden veľký dôvod: príliš sme dôverovali vláde. Verili sme, že vláda provincie Hubei by takú obrovskú, život ohrozujúcu vec nebrala na ľahkú váhu, dôverovali sme jej, že ochráni životy desiatky miliónov ľudí. Dúfali sme, že vláda bude rázna, ale zároveň pragmatická, že bude mať zdravý úsudok a schopnosť objektívne zhodnotiť situáciu. Aj v jednej z diskusných skupín na platforme Wechat [10] som napísala: „Neverím, že by zakrývali niečo také obrovské, takú odvahu nemajú.“ Lenže podľa toho, ako celá situácia prerástla až do súčasných rozmerov, už vieme, že príčina tragédie bola práve tam.

Keďže vtedy mali prednosť pozitívne správy [11], úrady sa snažili ľuďom zakázať hovoriť pravdu, nechceli, aby verejnosť poznala reálny stav, a ľudia sa dostali na vedľajšiu koľaj. Uškodili tak sebe aj celej spoločnosti (viacerí z vlády provincie Hubei už boli odvolaní, stále je však niekoľko zodpovedných ľudí na svojich postoch), kvôli nim bol Wuhan uzavretý sedemdesiatšesť dní, čo zasiahlo životy toľkých ľudí na toľkých miestach. Verím, že nájdu všetkých vinníkov.

* * *

Po troch dňoch naplnených strachom, ktoré Wuhančania od dvadsiateho januára zažívali, prijali príkaz na uzatvorenie mesta pozitívne. Izolácia mesta, v ktorom býva viac ako desať miliónov ľudí, bola precedensom, aký sme ešte nikdy nezažili. Spraviť takéto závažné rozhodnutie v takom krátkom čase nemohlo byť jednoduché. Uzavretie mesta malo tvrdé následky na životy všetkých.

Aby vláda mesta zastavila šírenie nákazy, odhodlala sa a mesto rýchlo zavrela. Wuhan má viac ako tisícročnú históriu, ale toto si nepamätá. Bolo to správne rozhodnutie, aj keď pár dní meškalo.

Tri dni pred a dva dni po uzavretí mesta bolo päť najhroznejších dní v živote Wuhančanov. Počas týchto dní sa nákaza rýchlo šírila mestom a vláda sa zdala byť úplne bezmocná.

Koniec ukážky