Vzájemnost
mezi vírou a svátostmi
ve svátostné ekonomii

Mezinárodní teologická komise

Vzájemnost
mezi vírou a svátostmi
ve svátostné ekonomii

Překlad a úvodní studie
Ctirad Václav Pospíšil a Veronika Řeháková

Karmelitánské nakladatelství

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Katolická církev. Commissio Theologica Internationalis

[Reciprocity between faith and sacraments in the sacramental economy. Česky]

Vzájemnost mezi vírou a svátostmi ve svátostné ekonomii / Mezinárodní teologická komise ; překlad a úvodní studie Ctirad Václav Pospíšil a Veronika Řeháková. – V Praze : Karmelitánské nakladatelství, 2021. – 1 online zdroj. – (Dokumenty)

Název španělského překladu: Reciprocidad entre fe y sacramentos en la economía sacramental

České a anglické resumé

Přeloženo z anglického originálu s přihlédnutím ke španělskému překladu. – Obsahuje bibliografické odkazy

ISBN 978-80-7566-237-8 (online ; ePub)

* 27-55 * 272-184.3 * 272-1/-9 * 27-766 * 27-558.2 * 27-4 * 27-58 * 272-528 * 272-1 * 27-1-55 * 27-283/-285 * (093) * (048.8) * (0.072)

– Katolická církev. Commissio Theologica Internationalis. La reciprocità tra fede e sacramenti nell‘economia sacramentale

– svátosti

– katolická víra

– učení katolické církve

– evangelizace

– křesťanská iniciace

– křesťanský život

– křesťanská spiritualita

– katolická liturgie

– katolická teologie

– sakramentální teologie

– církevní dokumenty – 2011-2020

– dokumenty

– studie

– komentovaná vydání

27-1/-2 - Křesťanská teologie. Dogmatická teologie [5]

Recenzovali: Prof. Tomáš Machula, Prof. Martin Weis

© Libreria Editrice Vaticana, Città del Vaticano, 2020

Czech edition © Karmelitánské nakladatelství, s. r. o., Praha, 2021

ISBN 978-80-7566-236-1 (PDF)

ISBN 978-80-7566-237-8 (EPUB)

ISBN 978-80-7566-238-5 (MOBI)

Ctirad Václav Pospíšil
–
Veronika Řeháková

Směřujeme kplnosti života?

Reflexe naddokumentem MTK
ovzájemnosti víry asvátostí

Nejenom současná hermeneutická kultura, ale svým způsobem také zdravý rozum jasně říkají, že práce překladatelů netkví pouze vpřevodu textu do určitého jazyka. Smyslem této ne právě snadné auž vůbec ne vděčné práce není pouze existence českého překladu, nýbrž především jeho dopad na myšlení aživot vrámci naší místní církve.1 Tematicky iformulačně značně komplikovaný text vyžaduje, aby byl náležitě uveden do situace, vníž jeho potenciální český čtenář žije, ocož se pokoušíme vnyní předkládané studii. Jakmile má čtenář kdispozici pokud možno srozumitelnou českou verzi dokumentu, určitě mu ke zpracování poselství Mezinárodní teologické komise (dále MTK) pomůže teologická lektura, kterou nalezne právě vtéto úvodní studii. Sjejím obsahem pochopitelně nemusí vždy souhlasit, nicméně ivtakovém případě mu poslouží jako výzva, případně provokace kdalšímu promýšlení toho, co nachází vsamotném dokumentu MTK, který je věnován opravdu velmi zajímavému avurčitých ohledech také ožehavému tématu vztahu mezi vírou asvátostmi. Text tudíž spadá do oblasti sakramentologie, ekleziologie, spirituality, dotýká se ekumenické problematiky, pochopitelně také kulturologie aněkterých oblastí filosofie. Ktomu se zejména vpřípadě svátosti manželství nevyhnutelně přidává také církevní právo, ato nikoli ve svém vlastním tvaru, nýbrž ve formě věroučného východiska, na jehož základě by se mohla upravovat praxe uplatňování stávajících právních norem. Už to, co jsme právě konstatovali, by mělo vmnoha odbornících ivěřících vyvolávat odané pojednání odpovídající zájem.

1 Na tomto místě je třeba vyslovit poděkování všem, kdo se zasloužili ovznik tohoto překladu ajeho vydání. Vprvní řadě je to Česká biskupská konference, která vyjádřila vážný zájem očeské znění ajeho vznik výrazně podpořila. Dále je třeba zmínit Karmelitánské nakladatelství, které zpracovalo sazbu aumožnilo jeho řádnou elektronickou edici.

Jak budeme postupovat? Vprvní řadě poskytneme základní hermeneutické informace, které se týkají českého překladu. Ve druhém bodu se zaměříme na prezentaci cíle, rozvržení amyšlenkového poselství tohoto textu. Ve třetí partii této studie podrobíme spravedlivé kritice několik nepřístojností, jichž se MTK ve svém textu dopustila, ataké se pokusíme poskytnout českému čtenáři některá užitečná doplnění stran probíraného tématu. Vzávěrečné partii zjištěné skutečnosti stručně vyhodnotíme azároveň se zamyslíme nad tím, jaký význam může mít dokument ve specificky českém prostředí.

1. Základní informace očeském překladu ajeho předlohách

Předmětem našeho společného zájmu je tedy vpořadí již třicátý dokument Mezinárodní teologické komise nazvaný Vzájemnost mezi vírou asvátostmi ve svátostné ekonomii (dále VVS),2 jenž byl schválen 19. prosince 2019 auveřejněn vprvních týdnech nového roku 2020. Vatikánské webové stránky prozatím obsahují text vangličtině avešpanělštině. Náš překlad vychází primárně zanglické verze, přičemž jsme velmi často přihlíželi ke španělské verzi. Dlužno podotknout, že mezi dvěma připomenutými jazykovými podobami dokumentu jsme shledali určité odlišnosti, přičemž někdy jsme se přiklonili ke španělské alternativě. Pokud by někdo chtěl posuzovat náš překlad, musel by tudíž brát vpotaz nejen anglickou, nýbrž také španělskou verzi.

2 Jednou zpovinností překladatelů je navrhnout zkratku názvu daného dokumentu, což má význam pro jeho působnost včeské odborné literatuře.

Citace zbiblického textu přebíráme zČeského ekumenického překladu,3 protože se jedná ounás nejrozšířenější jazykovou verzi Písma, která je používána inašimi ekumenickými přáteli. Doufáme, že imezi nimi si náš překlad najde své čtenáře aže jejich prostřednictvím něco zposelství MTK osloví ije přinejmenším vtom smyslu, že jim to pomůže překonat tu atam se objevující ne zcela spravedlivá hodnocení svátostné nauky apraxe katolické církve, která rozhodně nevylučuje víru jako velmi důležitého činitele svátostného dění.

3 Tomu pochopitelně odpovídá také systém zkratek pro označení jednotlivých biblických knih.

Jelikož naší snahou bylo zpřístupnit českou verzi co největšímu počtu potenciálních zájemců, snažili jsme se převést do češtiny ilatinské citace apojmy, které voriginálních jazykových tvarech textu zůstávají bez překladu. Občas jsme do textu vložili buď vysvětlující, nebo podle našeho mínění upřesňující termín, který jsme jako náš příspěvek ohraničili hranatými závorkami. Obecně tedy platí, že to, co je vtextu vymezeno hranatými závorkami, pochází od nás. Zachovali jsme počet poznámek jako voriginálním znění, do některých znich jsme však vložili upřesňující avysvětlující poznámku překladatelů, což rozhodně není vrozporu smetodologií korektního tlumočení.

Nejen obsahová, ale také jazyková stránka textu zajisté odráží složení desítičlenné subkomise, která překládaný text vypracovala. Sestávala zšesti evropských teologů4 ačtyř, kteří zastupují ostatní kontinenty: Afriku, Asii, Severní aLatinskou Ameriku.5 Jistě stojí za to připomenout, že komise pracuje od roku 1969 aže její výstupy nemají právní status magisteria, nýbrž pouze odbornou autoritu, aproto snimi bez sebemenších problémů můžeme diskutovat ataké některé věci vnich podrobovat kritice. Přitom je však zajištěno, že obsah předkládaných dokumentů není vrozporu sučením katolické církve.

4 Gabino Uribarri Bilbao, SJ (Španělsko), Lajos Dolhai (Maďarsko), Peter Dubovský, SJ (Slovák vyučující vŘímě), Krzysztof Góźdź (Polsko), Marianne Schlosserová (Rakousko), Karl-Heinz Menke (Německo).

5 Thomas Kollamparampil, CMI (Indie), Oswaldo Martínez Mendoza (Kolumbie), Terwase Henry Akaabiam (Nigérie), Thomas G. Weinandy, OFMCap (USA).

Mezinárodní teologická komise se vprůběhu padesáti let své činnosti věnovala tematice svátostí prozatím vpěti dokumentech, nepočítaje ten nejnovější. Nejprve se zaměřila na otázku hierarchické církve, jak napovídají názvy Okatolickém kněžství (1970)6 aApoštolskost církve aapoštolská posloupnost (1974).7 Vprůběhu roku 1977 uveřejnila dva spolu související texty, jež můžeme považovat za jeden celek, nazvané: Šestnáct christologických tezí osvátosti manželství aKatolická nauka osvátosti manželství.8 Následovaly dokumenty stitulem Smíření apokání (1982, resp. 1983)9 apak Diakonát, vývoj aperspektivy (2003).10 Vnyní předkládaném dokumentu se ze zmíněných textů výslovně využívá pouze dokument omanželství zroku 1977. Jestliže vzávěrečné partii, která obsahuje jakousi obecnou reflexi osvátostech, MTK vpoznámkách ani nezmíní své předchozí dokumenty, působí to poněkud zvláštně.

6 Naposledy česky vyšlo: „Okatolickém kněžství (1970)“, in Ctirad V. Pospíšil – Eduard Krumpolc (eds.), Dokumenty Mezinárodní teologické komise 1969–2017 aněkteré další texty Papežské biblické komise aKongregace pro nauku víry, 1. vyd., Univerzita Palackého vOlomouci: Olomouc 2017, s.23–24.

7 Naposledy česky vyšlo: „Apoštolskost církve aapoštolská posloupnost (Cette étude) (1974)“, in Ctirad V. Pospíšil – Eduard Krumpolc (eds.), Dokumenty Mezinárodní teologické komise 1969–2017, s.36–48.

8 Naposledy česky vyšlo: „Šestnáct christologických tezí osvátosti manželství (La sacramentalité du mariage chrétien, 30. 6. 1977)“, in Ctirad V. Pospíšil – Eduard Krumpolc (eds.), Dokumenty Mezinárodní teologické komise 1969–2017, s.122–130; „Okřesťanském manželství (6. 12. 1977)“, in Ctirad V. Pospíšil – Eduard Krumpolc (eds.), Dokumenty Mezinárodní teologické komise 1969–2017, s.135–148.

9 Naposledy česky vyšlo: „Smíření apokání (Versöhnung und Buße) (1983)“, in Ctirad V. Pospíšil – Eduard Krumpolc (eds.), Dokumenty Mezinárodní teologické komise 1969–2017, s.213–242.

10 Naposledy česky vyšlo: „Diakonát, vývoj aperspektivy (2003)“, in Ctirad V. Pospíšil – Eduard Krumpolc (eds.), Dokumenty Mezinárodní teologické komise 1969–2017, s.620–714.

Určitou vypovídací hodnotu má postupně vzrůstající počet stran uveřejněných textů ktematice svátostí. Zatímco vprvním dokumentu si tehdejší členové MTK vystačili spouhými dvěma stranami, skaždým dalším docházelo kjejich navyšování, například dokument zroku 2003 měl včeském vydání 96 stran. Nyní předkládaný text ovíře asvátostech vykazuje přibližně sto čtyřicet takzvaných normostran, což už je opravdu na samé hranici únosnosti, pokud ne za ní. Velmi dobře známá skutečnost, že vliv takových textů je nepřímo úměrný jejich délce, by mohlo představovat pro MTK podnět kzamyšlení. Méně může být ve skutečnosti více. Pokud by se vyškrtly donekonečna se opakující výčty všeho možného inemožného ašlo se opravdu věcně kjádru problému, dokument mohl sdělovat totéž, přičemž jeho rozsah by byl ovíce než polovinu kratší.

2. Cíle, struktura, myšlenkové poselství dokumentu MTK

Jelikož nemůže stále neplatit stará moudrost, která říká, že cíl je první vřádu úmyslu aposlední vřádu provedení, zdá se být vhodné začít právě touto klíčovou záležitostí, kterou autoři nastiňují na konci první kapitoly. Záměr nového dokumentu ovzájemnosti víry asvátostí je vzásadě naukový.11 Jde tedy odogmatickoteologickou reflexi, která chce přispět khlubšímu porozumění svátostné povaze víry, tedy jejímu provázání se svátostmi.12 Předkládané pojednání má dále sloužit jako praktické návrhy asměrnice pro pastorační činnost. Tedy podobně jako každý jiný text či dokument teologické povahy by neměl zůstat jen předmětem intelektuálního ateoretického zájmu, ale měl by mít potenciál ovlivnit život, ať už osobní život víry jednotlivce, tak praktický dopad na katechezi, formaci věřících, zkrátka na pastoračním poli obecně. Podle našeho mínění, opravdu vynikající je intuice, podle níž sama víra jako vztah kOtci skrze Syna vsíle Ducha svatého má nevyhnutelně dialogickou asvátostnou povahu, pročež pomyslná víra bez svátostného vyjádření dost dobře nedává smysl. Kodhalení pravého záměru, který generoval toto nažení MTK, se ale ještě budeme muset vrátit, protože sama dikce dokumentu ukazuje na určitou velmi konkrétní pohnutku, která stojí vpozadí celého díla.

11 Srov. MTK, VVS, čl. 13.

12 Srov. MTK, VVS, čl. 10.

Po ozřejmění účelu, kněmuž dokument směřuje, zaměříme svou pozornost na strukturu díla, které je vcelku logicky rozčleněno do pěti kapitol. Vprvní části13 si autoři objasňují základní význam termínů „víra“ a„svátost“, dále nastiňují předběžně jejich poměr, vytyčí cíl apředestřou strukturu dokumentu. Naší pozornosti by určitě neměla uniknout analýza důvodů současné krize vzájemnosti mezi vírou asvátostmi.14 Na základě personalistické interpretace víry aduchovního života se totiž objevuje inklinace knedoceňování rituální stránky křesťanského života. Naproti tomu existuje také druhé nebezpečí, totiž pojímání svátostí jako rituálního mechanismu, který by měl fungovat bez personalistického prvku vztahu, tedy hlouběji prožívané víry. Obě krajní polohy je pochopitelně třeba odmítnout, jak to odpovídá neustále se opakujícímu schématu bipolárního paradoxu, vymezujícího pole legitimního teologického aspirituálního pluralismu.

13 Srov. MTK, VVS, čl. 1–14.

14 Srov. MTK, VVS, čl. 3–9.

Druhá kapitola15 představuje podle španělského jezuity Gabina Uríbarri Bilbaa, předsedy jmenované subkomise, „pravé jádro dokumentu“.16 Vní jsou představovány základní stavební kameny svátostné ekonomie vjejím trojičním, christologickém, pneumatologickém, církevním adialogickém rozměru. Autoři jasnozřivě konstatují, že dialogická povaha víry jako odpovědi na Boží obdarování, které je vždy zprostředkované viditelnými znameními, jak to odpovídá vlastní povaze lidské bytosti, vykazuje evidentně rysy jakési bazální svátostnosti. Stvoření, Bible, dějiny spásy, vtělení, lidská řeč sama ilidská tvář na antropologické rovině jsou znamení, která odkazují kurčitému tajemnému aneviditelnému významu. Sedmero svátostí tudíž nepředstavuje něco jakoby přidaného zvenku kosobní víře, ale přesně naopak její zcela logické sebevyjádření. Je tudíž zjevné, že tajemství Nejsvětější Trojice stojí vsamotném srdci sakramentální teologie aprávě skrze svátostné slavení zasahuje život křesťana. Víra bez svátostného vyjádření by byla něco jako duše bez těla. Naproti tomu pouhá ritualita bez víry by byla jako tělo bez duše.

15 Srov. MTK, VVS, čl. 15–79.

16 Christopher Wells, ITC Studies Relationship between Faith and Sacraments, dne 3. března 2020, dostupné na internetu: <https://www.vaticannews.va/en/vatican-city/news/2020-03/itc-studies-relationship-between-faith-and-sacraments.html>.

Ve třetí kapitole17 autoři aplikují předchozí obecné základy na poměr mezi vírou atřemi iniciačními svátostmi. Věnují se křtu dospělých idětí, biřmování aeucharistii. Tvrzení, že ke křtu dospělého se požaduje víra počínající, zatímco přijetí eucharistie adaru Ducha svatého při biřmování vyžaduje víru zralou, asi žádného teologa nepřekvapí. Znašeho pohledu se tato partie jeví spíše jako připomenutí obecně známých faktů.

17 Srov. MTK, VVS, čl. 80–131.

Předposlední kapitola se zabývá vzájemností mezi vírou asvátostí manželství.18 Jsou probrány základní vlastnosti přirozeného asvátostného manželství, aby se pak mohlo přistoupit knaléhavé otázce platnosti apodmínek ohledně manželství takzvaných „pokřtěných nevěřících“. Hlas naléhavosti je pravděpodobně odezvou stále se zvyšujícího počtu rozpadajících se svazků ažádostí oanulaci manželství. Proto se teologové snaží nalézt klíč kuchopení problému hned ukořene, tj. vokolnostech či stavu víry snoubenců. Odpověď není jednoznačná ani jednoduchá. Zvýčtu postojů posledních papežů kdané otázce iztoho, jaký právní názor projevuje Římská rota, jasně vyplývá, že vznik celého dokumentu vlastně směřuje ke snaze nějak řešit tento ne právě snadný problém, čímž se vyjasňuje praktická pohnutka ataké pravý záměr dokumentu, který není vjeho první kapitole naplno přiznán, nicméně pozorný čtenář ktomuto poznatku dospěje poměrně snadno. Dalo by se dokonce říci, že první tři kapitoly připravují kritéria, která by pak mohla posloužit křešení právě tohoto palčivého problému. Podstatu toho, co MTK navrhuje, se nyní pokusíme nastínit.

18 Srov. MTK, VVS, čl. 132–182.

Podle tradičního pojetí totiž pokřtění, byť by ztratili víru, nemohou uzavřít přirozené manželství, aniž by automaticky nebylo manželstvím svátostným. Navržené řešení je určitě nosné, protože MTK upozorňuje na to, že vprávě zmíněném případě by se muselo jednat opřirozené manželství vtom smyslu, jako ho pojímá církev, to však vdnešní sekularizované společnosti, která manželství vnímá svýma vlastníma očima jako určitě nikoli nerozlučitelné, nelze prostě ajednoduše předpokládat, takže „pokřtění nevěřící“ by vlastně uzavírali jakýsi svazek, který by zpohledu církve nemohl aspirovat na přirozené manželství, takže onen svazek by nebylo možno automaticky hodnotit jako svátost. To by pak vpřípadě, že jeden z„pokřtěných nevěřících“ projde konverzí achce uzavřít opravdové svátostné manželství, dávalo církevním právníkům určitý teologický klíč křešení palčivé životní situace dotyčného člověka. Podle našeho soudu právě tato partie dokumentu představuje velmi cenný přínos, který bychom určitě měli brát vážně.19

19 Srov. MTK, VVS, čl. 173, 174, 175, 176, 180. Právě tato partie spolu sdruhou kapitolou určitě stojí za pozorné prostudování. Když zájemce sezná, že kvůli porozumění těmto partiím musí pročíst zbytek dokumentu, jen dobře.

Závěrečná část číslo pět aspiruje na označení „závěr“.20 Výše prezentovaná zásadní kritéria svátostnosti jsou nyní velmi stručně aplikována na jednotlivé svátosti od křtu po pomazání nemocných. Tento souhrn však podle našeho mínění nepřináší nic, co by vzdělaný teolog nevěděl. Má smysl toto shrnutí zejména pro již probrané svátosti, tedy křest, eucharistie, biřmování amanželství? Pokud jde oprávě uvedené svátosti, závěr nepřináší nic zásadního. Uostatních tří svátostí jsou konstatování tak obecná apovšechná, že to opět vyvolává otázku, zda tato partie není do značné míry nadbytečná. Vyvstává rovněž otázka, zda ksepsání této páté části bylo nutné tolik předchozího úsilí.

20 Srov. MTK, VVS, čl. 182–195.

Určitým závěrem „roztroušeným“ vjednotlivých kapitolách, zejména pak voné třetí ačtvrté, jsou určité velmi obecné pastorační směrnice. Jejich prostudování může vést kzamyšlení ainspirovat. Určitě, jak již bylo naznačeno, je třeba věnovat pozornost nejenom formaci vrámci katechumenátu, ale také po křtu. Tyto katecheze by měly věřícím vštěpovat, že víra bez svátostného vyjádření je zmrzačená aže svátosti bez živého vztahu kOtci skrze Syna díky daru Ducha svatého ztrácejí svou duši, což klade otazník přinejmenším za plodnost takovéhoto způsobu přijímání svátostí.

3. Synodalita vpraxi, aneb kritické slovo českých teologů kvýkonu MTK

Ačkoli zvolené téma azejména druhá kapitola aurčité partie čtvrté části dokumentu nás obohatily, je také třeba přiznat, že některé záležitosti, na něž jsme narazili, vnás vyvolaly určité rozpaky. Následující poznámky by neměly být vnímány jako samoúčelná kritika, nýbrž spíše jako odborná akritická recepce myšlenkového poselství MTK. Duch synodality, po němž sama MTK vjednom svém recentním dokumentu tolik volá,21 přece vybízí kupřímnému dialogu. Zpětná vazba by mohla MTK pomoci ktomu, aby se napříště vyvarovala některých zejména metodologických přešlapů.

21 Srov. MTK, Synodalita vživotě aposlání církve, zroku 2018 – český překlad zmíněného dokumentu vychází jako e-kniha souběžně stlumočením tohoto dokumentu MTK.

Stylistická stránka dokumentu: Obecně lze říci, že formulační přebujelost avněkterých případech malá věcnost určitě neslouží srozumitelnosti, což by mohlo mít negativní vliv na promítání práce MTK do výuky na teologických fakultách anásledně také do života církevního společenství.

Kolísající způsob odkazování: Zmetodologického hlediska nám není jasné, proč autoři dokumentu střídají citaci na konci dokumentu, což jsme převedli pro větší přehlednost na citace pod čarou na příslušné stránce, aodkazy na některé dokumenty atexty vzávorkách vtextu. Uvedená nejednotnost neprospívá přehlednosti vlastního textu MTK. Jelikož jako překladatelé musíme zachovat počet poznámek pod čarou, nezbývá nám nic jiného než tuto oscilaci vuvádění odkazů respektovat.

Prameny: Autoři dokumentu celkem pochopitelně sledují metodologickou linii auditus fidei, jak je načrtnuta vOptatam totius, čl. 16, na kterémžto základě pak přistupují kvlastní reflexi, tedy kurčité formě intellectus fidei. Vedle biblických odkazů jsou hojně citovány aužívány spisy církevních otců ataké odkazy na liturgické sakramentáře, případně na misál. Mezi středověkými autory vynikají citace zděl Petra Lombardského,22 svatého Tomáše Akvinského, zmiňováni jsou ale idalší velcí mistři, například Bonaventura zBagnoregia23. Zajisté nepřekvapí zmínky koncilních dekretů, zejména Tridentského aII. vatikánského koncilu. Při probírání aktuální situace aotázek či problémů ohledně daného tématu jsme seznamováni sdokumenty biskupských synod avýroky, názory areflexemi posledních papežů. Důležitými zdroji jsou Katechismus katolické církve aKodex kanonického práva. Jak lze odvodit zvýše zmíněných informací, Mezinárodní teologická komise se odvolává na své předešlé dokumenty ve věci svátosti manželství (1977) adále na tyto následující: Společenství aslužba: lidská osoba stvořená kBožímu obrazu (2004), Vybraná témata zeklesiologie (1982) aKřesťanství aostatní náboženství (1996). Je spíše spodivem, že svýjimkou odkazů na dvě díla ajednu předmluvu zpera Josepha Ratzingera se vdokumentu nesetkáme sžádným jiným jménem současného teologa.

22 Možná mohlo být více zdůrazněno, že nauka opočtu sedmi svátostí vykrystalizovala právě ve čtvrté knize Sentencí aže toto vymezení počtu svátostí převzala ipravoslavná teologie, byť se objevilo až na prahu vrcholné scholastiky, tedy po rozpadu jednoty mezi Římem aKonstantinopolí, potažmo Moskvou. Srov. Petr Lombardský, Sent. IV, d. 2, cap. 1. – „Iohledně otázky počtu svátostí měla teze Petra Lombardského rozhodující váhu. Zatímco význační autoři předchozích dob projevovali vtéto oblasti nejistotu aoscilovali mezi počtem čtyř svátostí aněkolika desítek svátostí (například Bernard učil, že by nestačila celá kniha, aby vní byly vypočteny všechny), Petr Lombardský tvrdí zcela jasně, že svátostí je sedm, jak to dnes všichni přijímáme.“ Battista Mondin, Dizionario dei teologi, Bologna: ESD 1992, s.469. Citované dílo není po odborné stránce stavěno příliš vysoko, nicméně vněm obsažená slovníková informace dokládá, že se jedná ozáležitost notoricky známou.

23 Odkazy na tohoto mistra jsou určitě příspěvkem členky subkomise, kolegyně Marianne Schlosserové, která se Bonaventurou zaobírala ve své disertační práci. Srov. Marianne Schlosser, Cognitio et amor. Zum kognitiven und voluntativen Grund der Gotteserfahrung nach Bonaventura, Paderborn – München – Wien – Zürich 1990.

Hovoříme-li opramenech, pak nikdo nemůže popřít, že text pocházející od Mezinárodní teologické komise by se měl odvolávat na poslední kvalitní kritická vydání spisů církevních otců istředověkých mistrů. Když znalec zjistí, že MTK odkazuje na vydání Sentencí Petra Lombardského vPatrologia Latina, vyvolá to vněm nikoli rozpaky, ale přímo nevoli, protože vtomto případě se jedná oedici opravdu značně zastaralou anotně překonanou. MTK měla na příslušných místech24 použít opravdu moderní kritické vydání zposlední třetiny minulého století.25

24 Srov. MTK, VVS, pozn. 49, 167. Zarážející je, že vsubkomisi byla přítomna kolegyně, která se orientuje voblasti středověké teologie velmi dobře.

25 Srov. Magistri Petri Lombardi, Sentantiae in IV Libris Distinctae I, II, Coll. S. Bonaventurae Ad Claras Aquas: Grottaferrata Roma 1971, 1981.

Vúvodu se velmi obecným způsobem hovoří ometafyzice aonominalismu, ato tak, že nominalismus svým způsobem rozbíjí křesťanskou svátostnost.26 Problém tkví vtom, že není metafyzika jako metafyzika. Zejména vpřípadě problematiky svátostí by podle našeho mínění měl být vdokumentu zmíněn paradox takzvaného universale concretum, který se vztahuje kuniverzálnímu spasitelskému významu jednotlivé dějinné události vtělení, Ježíšova života azejména jeho velikonočního tajemství.27 To klasická metafyzika řeckého typu není sto pochopit, protože univerzální platnost může mít jen idea, princip, ale nikoli cokoli dějinně kontingentního, jednotlivého. Právě na universale concretum Ježíšova života, díla, smrti avzkříšení pak navazuje účinnost svátostí nikoli na bázi klasické metafyziky, nýbrž na základě zpřítomňování. Bez tohoto upřesnění klasická metafyzika může voblasti sakramentologie působit určité problémy. Právě cesta universale concretum navíc velmi dobře propojuje aspekty, které jsou vhledáčku MTK, protože ono zpřítomňování univerzálního spasitelského významu Kristova díla souvisí se znakovou činností vysluhovatele apříjemce svátosti, tedy se sacramentum tantum, což notně podtrhuje důležitost obřadu. Samotné vykonání obřadu však bez vědomí zpřítomnění spasitelského významu Kristova života ajeho velikonočního přechodu nedostačuje, což souvisí snaší vírou.

26 Srov. MTK, VVS, čl. 4.

27 Srov. Ctirad V. Pospíšil, Ježíš zNazareta, Pán aSpasitel, 4. vyd., Praha – Kostelní Vydří: Krystal – Karmelitánské nakladatelství 2010, s.330–334. Pokud se jedná ometafyziku adějiny spásy: srov. Ctirad V. Pospíšil, Ježíš Kristus – Pravda dějin. Trojiční achristocentrická teologie dějin, Kostelní Vydří: Karmelitánské nakladatelství 2009.

Autoři velmi správně poukazují na svátostný ráz celého díla stvoření,28 což pak souvisí sdůležitým konstatováním, že celé dějiny spásy včetně Bible mají svátostný ráz, pročež konkretizace této obecné svátostnosti spásy vsedmi svátostech plně odpovídá fyziognomii Boží ekonomie anaší víry. Možná se sluší podotknout, že osvátostném rázu stvoření hovoří také encyklika papeže Františka Laudato si´,29 která kupodivu vtomto kontextu není zmíněna.

28 Srov. MTK, VVS, čl. 23.

29 Srov. František, Laudato si‘, encyklika ze dne 24. května 2015, zvl. čl. 9. Vzhledem ktomu, co se nachází vdokumentu MTK mohly být zmíněny další články uvedené encykliky: srov. čl. 76, 79, 85, 111.

30 Srov. Ctirad V. Pospíšil, Zápolení opravdu, naději alidskou důstojnost: Česká katolická teologie 1850–1950 avýzvy přírodních věd vširším světovém kontextu, Praha: Karolinum 2017, s.172–181.

31 Srov. tamtéž, s.19–24. Totéž přesvědčení vyjadřuje také zakladatel české demokracie ve své stále aktuální kritice marxismu zroku 1898, vjehož ateismu spjatém sideou světového řádu avědecké nutnosti vývoje směřujícího ke komunismu spatřuje osudový rozpor: „Odkud pochází historický akosmický vývoj anejen vývoj, nýbrž také pokrok, akam tento pokrok vede? Tato otázka je pro materialismus osudná. Já jsem totiž toho názoru, že předpoklad zákonného vývoje vhistorii avpřírodě materialismus aateismus vylučuje; chápu asdílím nechuť kzastaralým výkladům teleologickým, ale stejně nemohu uznat ani tak absolutní náhody, ke které vposlední instanci materialismus vede.“ Tomáš G. Masaryk, Otázka sociální I., Masarykův ústav AV ČR, Praha 2000, s.128.

32 Srov. MTK, VVS, čl. 98.

34 Srov. MTK, VVS, čl. 106.

35 Srov. MTK, VVS, čl. 122.

36 Srov. MTK, VVS, čl. 170.

37 Srov. MTK, VVS, čl. 172.

42 Srov. VVS, čl. 188.