David Walliams

TATKO ZA MREŽAMI

Ilustroval TONY ROSS

Ukážka z elektronickej knihy

Text © David Walliams 2017

Illustrations © Tony Ross 2017

Translation © Oľga Kralovičová 2018

Slovak edition © Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o.,

Bratislava 2019

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto knihy sa nesmie reprodukovať ani šíriť v nijakej forme ani nijakými prostriedkami, či už elektronickými, alebo mechanickými, vo forme fotokópií či nahrávok, respektíve prostredníctvom súčasného alebo budúceho informačného systému a podobne bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

ISBN 978-80-556-3697-9

www.slovart.sk

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2019

Tatkovia sú všelijakí. TUČNÍ i chudí, vysokí i nízki.

Sú mladí i starí, múdri aj hlúpi.

Bývajú aj blázniví a vážni, HLUČNÍ i tichí.

Pravdaže, sú aj dobrí tatkovia i zlí tatkovia.

Toto je príbeh jedného tatka a jeho syna.

Frank je syn.

Tatko je tatko. Volá sa Gilbert.

Toto je Rita, Frankova mama.

Teta Flip je tatkova teta. Niekedy stráži Franka.

Pán Veľký je v skutočnosti dosť malý, ale je to šéf zločineckej bandy. Celý deň nosí hodvábne pyžamo a župan a na zamatových papučiach má monogram V.

Pán Veľký má dvoch prisluhovačov Prsta a Palca.

Prst sa tak volá vďaka svojim dlhým tenkým prstom dokonalým na vreckové krádeže.

Palec má obrovské palce, ktorými spôsobuje neznesiteľnú bolesť nepriateľom pána Veľkého.

Vilo a Maco sú Palcovi obávaní synovci.

Čang je diabolský komorník pána Veľkého.

Reverendka Judith [čítaj Džudit] je kazateľka.

Seržant Horenos je miestny policajt.

Pán Motovidlo je jednooký väzenský dozorca.

Sudca Pilier je známy tým, že má srdce z kameňa.

Raj je majiteľ trafiky.

Kapitola 1.

VŔM!

VŔM! Zahučalo auto uháňajúce po dráhe. Frankov tatko bol profesionálny automobilový pretekár. Bol to nebezpečný šport. Autá do seba vrážali...

BACH! BUCH! TRESK!

... keď uháňali po dráhe.

Tatko pretekal na starom Mini, ktoré si sám poskladal. Na auto si namaľoval anglickú zástavu a nazval ho Queenie po dáme, ktorú obdivoval, jej veličenstve kráľovnej. Auto sa na pretekárskych okruhoch preslávilo rovnako ako tatko. Motor Queenie reval ako lev.

VŔŔŔM!

Tatko bol KRÁĽ TRATE, bol najslávnejším pre tekárom v dejinách mesta. Ľudia z celej krajiny prichádzali na preteky, aby ho videli. Nikto nevyhral viac ráz ako on. Týždeň čo týždeň, mesiac čo mesiac, rok čo rok tatko zdvíhal nad hlavu víťazné trofeje, diváci mu volali na slávu a skandovali jeho meno.

Boli to zlaté časy. Tatko bol miestny hrdina, takže ho všetci chceli poznať. Keď vzal syna do reštaurácie, majiteľ im dával dvojité porcie a nemuseli zaplatiť ani cent. Keď Frank kráčal s tatkom po ulici, ľudia v autách na nich trúbili...

TÚÚÚT! TÚÚÚT! TÚÚÚT!

... usmievali sa a kývali. Chlapec bol veľmi hrdý. Učiteľ matematiky raz dal dokonca Frankovi lepšiu známku z písomky, lebo sa na rodičovskom združení mohol odfotiť s jeho otcom.

Nikto však ne bol tatkovým väčším – fanúšikom ako jeho vlastný syn. Chlapec svojho otca zbožňoval. Bol preňho hrdinom. Frank túžil byť jedného dňa ako tatko, stať sa šampiónom automobilových pretekov. Sníval, že jedného dňa bude šoférovať Queenie.

Ako sa dalo čakať, otec so synom sa na seba podobali. Obaja boli nízki a bucľatí, s odstávajúcimi ušami. Chlapec vyzeral, akoby niekto strčil jeho tatka do zmenšovacieho stroja. Frank vedel, že medzi spolužiakmi nikdy nebude najvyšší či najkrajší, ani najsilnejší, najmúdrejší či najzábavnejší. Videl však čaro šikovnosti a odvahy, ktorými jeho otec oplýval na pretekárskej trati. Nadovšetko túžil po jedinom – zažiť to isté.

Tatko však zakazoval synovi sledovať preteky. Začínali sa večer a na trať vyštartovalo dvadsať áut, ktoré uháňali po okruhu, no na konci zostalo vždy iba jediné. Vodiči často utrpeli ťažké zranenia pri hromadných havá riách, a keď autá narazili do tribún, zranili sa aj diváci.

„Je to nebezpečné, kamoš,“ hovorieval tatko. Gilbert vždy volal svojho syna kamoš. Boli otec a syn, ale aj najlepší priatelia.

„Ale, tatko...“ prosíkal chlapec otca, keď ho večer ukladal do postele.

„Žiadne ale, kamoš. Nechcem, aby si to videl, ak sa zraním.“

„Ale ty si najlepší! Nikdy sa nezraníš!“

„Už som povedal. Tak poslúchaj. Urobíme tulky1 a choď spať.“

Tatko vždy večer pobozkal syna na čelo a šiel na preteky. Frank zatvoril oči a predstieral, že spí. No len čo počul, ako sa dvere zatvorili, ukradomky vyliezol z postele a zakrádal sa po chodbe ku vchodovým dverám, aby to mama nezbadala. Keď jej muž vyšiel z domu, vždy sa zavrela v spálni a potichu s niekým telefonovala. Chlapec v pyžame utekal celú cestu až k pretekárskej trati.

Pri štadióne sa týčila vysokánska kopa zhrdzavených starých áut, ktoré havarovali v predchádzajúcich pretekoch. Frank sa na ňu vyšplhal, odtiaľ mal najlepší výhľad na preteky. So skríženými nohami sedel na streche toho naj vyššieho auta a sledoval, ako autá uháňajú dookola. Vždy keď s revom okolo preletelo otcovo Mini Queenie, chlapec ho povzbudzoval.

Koniec ukážky