O AUTOROVI

Ako si vycvičiť draka je prvý diel Štikútových pamätí. Tento spisovateľ je známejší ako autor veľkého prírodovedného diela Vikinské draky a ich vajíčka, v ktorom možno nájsť všetky draky, aké ľudské oči kedy videli. Vydal aj ďalšie dve vedecké diela Učíme sa dračtinu, a Morské panny a iné obludy. Je pravidelným prispievateľom Veľkého dračieho mesačníka.

O PREKLADATEĽKE

Cressida Cowell žije v Londýne spolu s manželom Simonom, dcérami Maisie a Clementine a dvoma mačkami Lily a Balú. Okrem toho, že preložila Štikútove pamäti, napísala a ilustrovala niekoľko kníh, napríklad Štikút, Viking, ktorý mal morskú chorobu, Claydon bol maznavé dieťa a Nerob to, Kitty Kilroyová!

Text and illustrations © 2003 Cressida Cowell

First published in Great Britain in 2003 by Hodder Children’s Books.

Slovak Edition © Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o., Bratislava 2006, 2019

Translation © Otakar Kořínek 2006, 2019

ISBN 978-80-556-3993-2

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2019

Autorova poznámka

Keď som bol chlapcom, existovali draky.

Existovali veľké, desivé, lietajúce draky, ktoré hniezdili vysoko na útesoch ako obrovské strašidelné vtáky. Existovali malé, hnedé, pobiehavé draky, ktoré v dobre zohratých svorkách lovili myši a potkany. A existovali nemožne obrovské morské draky, dvadsať ráz väčšie ako veľká Modrá veľryba, a tie zabíjali zo zábavy.

Musíte sa spoľahnúť na moje slovo, že to tak bolo, lebo draky miznú tak rýchlo, že onedlho možno vyhynú.

Nikto nevie, čo sa robí. Lezú späť do mora, odkiaľ prišli, a na zemi nezanechávajú ani kosť či zub, podľa ktorých by si ich ľudia v budúcnosti pamätali. A tak, aby tie úžasné tvory neupadli do zabudnutia, vyrozprávam vám pravdivý príbeh zo svojho detstva.

Nepatril som medzi chlapcov, ktorí vedeli vycvičiť draka pohybom obočia. Nebol som hrdinom od prírody. Musel som sa o to pričiniť. Tento príbeh hovorí o tom, ako sa stať hrdinom húževnatou prácou.

1. NAJPRV SI CHYŤTE DRAKA

Kedysi dávno stál na divom a vetristom ostrove Berk po členky v snehu maličký Viking s dlhočižným menom.

Štikút Strašný Šťukovec Tretí, nádej a následník náčelníka kmeňa Chlpatých chuligánov, sa už od chvíle, čo sa ráno prebudil, necítil celkom vo svojej koži.

Desať chlapcov, vrátane Štikúta, sa chcelo stať plnoprávnymi členmi kmeňa. Na to museli prejsť Dračím obradom a zložiť skúšku. Stáli na pustom kúsku brehu na najpustejšom mieste celého pustého ostrova. Husto snežilo.

„POZOR!“ skríkol Pahlt Grgavý, vojak, ktorý viedol obrad. „Toto je vaša prvá vojenská akcia. Jednotke bude veliť Štikút.“

„Och, Štikút,“ zaochkal Psí dych Tĺk a s ním ostatní chlapci. „Štikúta nemôžete ustanoviť za veliteľa, pane. Je NANIČ!“

Štikút Strašný Šťukovec Tretí, nádej a následník náčelníka kmeňa Chlpatých chuligánov, si skľúčene utrel rukávom nos. A trocha hlbšie sa prepadol do snehu.

„HOCIKTO by bol lepší ako Štikút,“ podpichol Soplinos Surovec. „Aj Rybonoh by bol lepší ako Štikút.“

Rybonoh škúlil, následkom čoho bol slepý ako medúza, a mal alergiu na plazy.

„TICHO!“ zrúkol Pahlt Grgavý. „Ak ešte niekto cekne, najbližšie TRI TÝŽDNE bude jesť prílipky!“

Nastalo ticho, akoby uťal. Prílipky sú trocha ako červy a trocha ako sopeľ a chutia ešte horšie ako jedno či druhé.

„Veliť bude Štikút, to je rozkaz!“ zahrmel Pahlt, ktorý nikdy nevydal zvuk tichší ako rev. Bol to vyše dvojmetrový obor so šialeným svitom v jedinom funkčnom oku a bradu mal ako rozprskujúci sa ohňostroj. Napriek treskúcej zime mal oblečené iba chlpaté krátke nohavice a vestičku z jelenice, pod ktorou mu bolo vidieť pokožku, červenú ako krab, a vydúvajúce sa svaly. V obrovitej pästi držal blčiacu fakľu.

„Povedie vás Štikút, aj keď je, pripusťme, celkom nanič, lebo je synom NÁČELNÍKA, a tak to medzi nami Vikingmi chodí. Čo si myslíte, kde ste? V RÍMSKEJ REPUBLIKE? Ale to je to najmenej, čo vás dnes čaká. Ste tu, aby ste sa ukázali ako vikinskí hrdinovia. A prastarou tradíciou kmeňa Chuligánov je...“ tu sa Pahlt dramaticky odmlčal, „ŽE SI NAJPRV CHYTÍTE DRAKA!“

Och joj, och joj, hrebenatky úbohé, preľakol sa Štikút.

„Od ostatných ľudí nás odlišujú naše draky!“ zahučal Pahlt. „Podradnejší ľudia si cvičia na lov sokoly a na jazdenie kone. Iba VIKINSKÍ HRDINOVIA si trúfajú skrotiť najdivšie a najnebezpečnejšie tvory na zemi.“

Pahlt si vážne odpľul do snehu. „Dračí obrad má tri časti. Prvou a najnebezpečnejšou je skúška vašej odvahy a obratnosti pri krádeži. Ak chcete vstúpiť do kmeňa Chlpatých chuligánov, najprv si musíte chytiť draka. A PRETO,“ pokračoval Pahlt z plných pľúc, „som vás priviedol na toto prekrásne miesto. Aby ste si pozreli Útes divého draka.“

Desať chlapcov vyvrátilo hlavy dohora.

Nad nimi sa čierno a zlovestne týčil do závratnej výšky útes. V lete ho bolo ledva vidieť, lebo sa na ňom hmýrili draky všemožných tvarov a rozmerov, chniapali po sebe, hrýzli sa a niesla sa od nich neľubozvučná vrava, ktorá sa rozliehala po celom Berku.

Na zimu sa však utiahli na spánok a útes zmĺkol, bolo počuť iba ich hrozivé, tlmene rachotivé chrápanie. Štikút cítil toto chvenie v kapcoch.

„Vidíte tie štyri jaskyne asi v polovici útesu, tie, čo sú zoskupené približne do tvaru lebky?“ pokračoval Pahlt.

Chlapci prikývli.

„V jaskyni, ktorá je akoby pravým okom lebky, je Dračia liaheň a V TEJTO CHVÍLIje tam tritisíc mladých drakov, ktorí spia posledné týždne zimného spánku.“

„ÚÚÚÚÚÚÚ,“ vydralo sa vzrušene z chlapcov.

Štikút sťažka preglgol. Zhodou okolností vedel o drakoch omnoho viac ako ostatní chlapci. Draky ho uchvacovali ešte ako malého chlapčeka. Dlhé hodiny ich potajme pozoroval. (Pozorovanie drakov sa pokladalo za čosi nenormálne, vyšinuté, preto to tajnostkárenie.) A to, čo vypozoroval a vedel, mu hovorilo, že vstúpiť do jaskyne s tritisíc drakmi je šialenstvo.

Nikým iným to však navidomoči neotriaslo.

„O chvíľu si každý vezmete tamto jeden z tých košov a vyškriabete sa na útes,“ rozkázal Pahlt Grgavý. „Keď sa dostanete ku vchodu do jaskyne, ste odkázaní sami na seba. Ja som priveľký, aby som sa prepchal chodbami do Dračej liahne. Do jaskyne vstúpite POTICHU – a to platí aj pre teba, Bravec, ak sa nechceš stať prvou jarnou pochúťkou pre tritisíc hladných drakov, CHA-CHA-CHA-CHA!“

Pahlt sa na svojom žartíku od srdca zarehúňal a pokračoval: „Draky tejto veľkosti nebývajú pre človeka nebezpečné, ale v týchto počtoch sa na vás vrhnú ako pirane. Neostane z vás nič, ani z takého vypasenca, ako si ty, Bravec – len kôpka kostí a prilba. CHA-CHA-CHA! Takže... pôjdete po jaskyni POTICHU a každý chlapec ukradne jedného spiaceho draka. Zdvihnete ho OPATRNE zo skaly a dáte si ho do koša. Nejaké otázky?“

Nikto nijaké nemal.

„V nepravdepodobnom prípade, že draky PREBUDÍTE – a to by ste museli byť KORUNOVANÍ TUPCI –, utekajte k východu z jaskyne, akoby vám za pätami horelo. Draky neznášajú zimu a sneh ich asi zastaví.“

Asi? pomyslel si Štikút. No, to je fakt povzbudivé.

„Radím vám, aby ste výberu draka venovali trocha času. Je dôležité, aby ste si vybrali draka vhodnej veľkosti. Bude to drak, ktorý vám bude chytať ryby a strhávať pre vás jelene. Bude vás nosiť do boja, keď vyrastiete a stanete sa bojovníkmi kmeňa. Musí to byť v každom prípade impozantný zver, takže moja rada znie, vyberte si najväčšieho, aký sa vám zmestí do koša. Ale DLHO tam neotáľajte...“

Neotáľajte??? mihlo sa hlavou Štikútovi. V jaskyni, plnej troch tisícok spiacich DRAKOV?

„Nemusím vám pripomínať,“ pokračoval Pahlt veselo, „že ak sa sem vrátite bez draka, druhý raz je vám tam škoda ísť. Ten, kto túto úlohu NESPLNÍ, pôjde okamžite do vyhnanstva. Kmeň Chlpatých chuligánov NESCHOPNÝCH nepotrebuje. Len mocní v ňom majú miesto!“

Štikút prebehol skormúteným pohľadom po vzdialenom obzore. Nič iné, iba sneh a more, kam oko dovidelo. Vyhnanstvo nevyzeralo sľubne.

„A TERAZ,“ vyhlásil Pahlt rázne, „každý chlapec si vezme dračí kôš a ide sa!“

Radostne rozštebotaní chlapci sa nedočkavo rozbehli ku košom.

„Ja si vezmem opachu obludnú, toho, čo vie extra ďaleko vystrkovať pazúry. Tie sú najhrozivejšie,“ chvastal sa Soplinos.

„Netáraj, Soplinos, čo ty môžeš,“ ozval sa Rýchlopäsť. „Opachu obludnú môže mať len Štikút. Môže ju mať len náčelníkov syn.“ Štikútov otec bol Chladnobrv Obrovský, obávaný náčelník kmeňa Chlpatých chuligánov.

„ŠTI-KÚT! Štik!“ zaposmeškoval Soplinos. „Ak bude taký nanič ako pri treskbale, bude šťastie, keď si odnesie hnedáka obyčajného.“

Hnedák obyčajný bol najbežnejší druh draka, užitočný, ale málo príťažlivý tvor.

„HUBY DRŽAŤ A ZORADIŤ SA, VY PULCI BIEDNI!“ zahrmel Pahlt Grgavý.

Chlapci sa domotkali na svoje miesta s košmi na chrbtoch a zastali v pozore. Pahlt vykročil popri rade a každému zapálil fakľu od veľkého ohňa svojej fakle.

„O POL HODINY BUDE Z KAŽDÉHO Z VÁS VIKINSKÝ BOJOVNÍK S VERNÝM PLAZOM PO BOKU...

Koniec ukážky