Anon mládenca príhody a skúsenosti

Kolektív 4chan Anonov

Z internetu zozbieral a preložil Peter Pavlisko

www.anon.sk

Táto kniha ani žiadna jej časť nesmie byť reprodukovaná a šírená v papierovej, elektronickej alebo inej podobe bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

Preklad © 2018 Peter Pavlisko

Všetky práva vyhradené.

ISBN: 978-80-973124-4-2

www.araxon.sk

Varovanie

Táto kniha nie je vhodná pre deti a mládež.

Predslov

alebo kto, do pekla, má byť ten Anon?

Anon predstavuje anonymného protagonistu, ktorý si našiel chvíľu na to, aby zverejnil svoj príbeh na internetovej stoke 4chan, o ktorej ste pravdepodobne nikdy nepočuli. Takýto príbeh má takmer bez výnimky úsečnú formu, nezriedka je plný gramatických chýb a absentuje v ňom interpunkcia. Pri preklade do slovenčiny som si dovolil tieto chyby opraviť.

Príbehy Anona zvyknú byť naschvál šokujúce, kúsavé, vulgárne, šovinistické, či rasistické. Tých najhorších exemplárov som si dovolil Vás ušetriť, ale niektoré som si nemohol pre ich komediálny efekt odpustiť. Prosím preto puritánov a profesionálnych sebaserov, aby túto knihu preskočili. Som len zberateľ a prekladateľ a s názormi a chovaním Anonov sa nestotožňujem, ani ich nepropagujem o nič viac, než lekár píšuci o rakovine pľúc propaguje fajčenie. Na účely práva bude najlepšie túto knihu považovať za satiru, čierny humor.

Pravdivosť týchto príbehov je kvôli ich anonymnej povahe zhola nemožné overiť. A aj keď niektoré vyzerajú uveriteľne, častokrát naopak ide o zjavný trolling.

Napriek všetkým týmto vadám (alebo možno práve vďaka nim), bolo by škoda tieto príbehy celkom preskočiť. Často sa v nich totiž ukrýva humor a hlboká pravda o menej prebádaných vodách ľudského počínania. Fiktívne osudy niektorých Anonov tak môžu slúžiť ako maják – sem nechoďte, pod vodou je útes.

Nech už je akokoľvek, prajem Vám príjemné čítanie.

autor prekladu

Anon a kúzelný trpaslík

Buď mnou.

Treťoligová východoeurópska krajina.

Pridávam sa k cirkusu vo veku 14 rokov, lebo prečo nie, veď sa rád motám okolo poníkov.

Celkom mi to ide, stúpam hierarchiou cirkusu.

Tieto veci berú vážne.

Prejde pár rokov, zrazu som manažérom cirkusu.

Zodpovedný za prijímanie a rast nových talentov.

Nádejám sa, že mi ho možno vyfajčia nejaké cirkusové babenky na ceste nahor.

Nie.

Aj tak ale z toho získam masívne krásnu polovičku.

Jedného dňa klop-klop na dvere.

Posraný piadimužík sa dotacká dovnútra.

„Brýdeň, pane, chcel by som sa pridať ku vašej cirkusovej karaváne.“

„Prepáč frajer, trpaslíkov máme na rozdávanie.“

„Ale ešte ste nevideli, čo dokážem. Je to celkom jedinečné.“

Nemámčasnatakésomariny.webm

„Dobre skrčok, aký máš kúsok?“

Vytiahne taký hrozivo vyzerajúci kusisko kladiva.

Zatnem zadok – je toto deň, kedy zomriem rukami posraného trpaslíka?

Podá mi to kladivo.

„Pane, potrebujem, aby ste sa do scénky zapojili.“

„S týmto kladivom ma musíte udrieť presne do stredu čela, tak silno, ako len viete.“

Seriem na to, nejdem do väzenia za vraždu nejakého trhlého piadimužíka.

„Pane, uisťujem vás, že budem v poriadku. Aby trik fungoval, je nevyhnutné trafiť ma tak silno, ako sa len dá.“

„Pane, ja som profesionál.“

Akosi ma dokázal presvedčiť.

Rozhodol som sa, že to dopekla urobím.

Nádych.

Udriem toho trtka.

Veľmi, veľmi nežne.

„Pane, to nestačí. Musíte ma naozaj buchnúť poriadne. Verte mi, budem OK.“

„Ja som profesionál.“

Už mi ide na nervy.

Dobre, ty malý buzík, tu to máš.

Nádych.

Myslím si, že sa kladivo zlomí pri dopade, alebo nejaká iná vtákovina.

Pozbieram všetku svoju energiu.

Prenášam ju celú do kladiva a mierim na čelo toho blbca.

Zásah ako keby na tom závisel môj život.

Očakávam výbuch, iskry alebo posrané konfety.

Nič také.

Najnechutnejšie LUP, aké kedy budem počuť, to som si istý. Prasknutie kosti pod kožou, alebo niečo také.

Kláti sa na zem ako vrece zemiakov.

Jeho čelo okamžite puchne, ako keby sa mozog snažil uniknúť, ale nemal kadiaľ.

Ako duch chytený pod posteľným prádlom, ktorý sa dvíha, aby ti odhryzol gule.

Úplne v bezvedomí a nereaguje.

Ale nie kompletne mŕtvy.

Seriem betónové zátarasy.

Boha, čo som to urobil, veriť každému buzíkovi, čo vojde do cirkusu a hlási sa o robotu.

Volám sanitku.

Hovorím im, že len vošiel dnu a tresol sa sám do hlavy kladivom, kričiac „UKÁŽEM VÁM MAGICKÝ TRIK, PÁN CIRKUSOVÝ ŠÉF.“

Záchranári mi veria, lebo prečo by niekto mlátil trpaslíka kladivom len tak z prdele.

Nejak sa to premelie bez následkov a nikto sa o to nezaujíma.

Ten malý pankhart ma straší v snoch ešte mesiac potom.

Počkať, ešte som neskončil.

Tri mesiace dozadu.

Lebedím si v kancelárii, oknom pozorujem slona srať.

Je to nádherné.

Klop-klop na dvere.

Boha, kazíte mi môj čas osamote.

Dvere sa otvoria.

Je to ten posraný škriatok spred dvoch rokov.

Tvár celá dobitá, jazvy všade po čele a vo vlasoch má cestičku trochu ako Taliansko.

Díva sa na mňa prázdnym pohľadom a potom to príde.

„TA DÁÁÁ!!!“

Anon postupuje na ďalší evolučný stupeň

Dnes som sa rozprával s dievčinou.

Nezamiloval som sa do nej.

Vyrástol som, chlapci, rád som vás poznal.

Idem teraz robiť nejaké ďalšie normálne veci.

Anon zneužíva kňaza

Buď mnou – ateista, ktorý vyrastal ako protestant.

Chodím do katolíckeho kostola každú sobotu, na spoveď.

Prevažne len ako zámienka, aby som sa mal s kým porozprávať, keďže mi môj cvokár vravel, že by som nemal volať na samovražednú linku len tak, na pokec.

Priznávam sa, že som lenivý povaľač – ani na škole, ani v zamestnaní.

Kňaz mi vraví, že ľudia sa vždy môžu zmeniť.

Dokonca aj vrah sa môže obrátiť a robiť dobro.

Do mindži, náhodný kňaz má vo mňa väčšiu vieru, než zvyšok sveta.

Kameňožrút Anon

Jem sendvič na pláži.

Hádžem žabky.

Pozorujem západ slnka a premýšľam o živote.

Hodím sendvič do oceána.

Zahryznem sa do kameňa.

Do mindži, ľudia to videli.

Anon a mäkké drogy

Buď mnou.

Na návšteve u kamaráta, príjemný večer.

Začínam štartovať bongo.

Príde kamarátova mamka.

Pýta sa, či si môže dať s nami.

Prečonie.png

Sedíme vonku, začneme húliť.

Rozprávame sa o náhodných blbostiach s jeho mamou.

Cítim, že som zhúlený v oblakoch ako šarkan.

Kamoš ide na záchod.

Ocitám sa sám s jeho mamou.

Náhle jeho mama hovorí: „Myslím, že mi chýba chlap, teraz hneď.“

Zjavne nemala priateľa dlhú-dlhú dobu.

Zhúlené ja nepočúva.

Otočí sa ku mne: „A čo ty?“

Ja, nabalený ako nikdy a nevnímajúci: „Hej, mne tiež.“

Do mindži, asi budem odteraz za buzeranta.

Anon sa hrá na tmársku sektu

Buď mnou – hráč Minecraftu.

Jediný Mexičan na našom serveri.

Všetci okrem mňa sa rozhodnú okolo mňa postaviť múr a nechať ma na púšti.

Prosím ich, aby to nerobili.

Urobia to aj tak.

Uviazol som v poondiatej diere bez jedla.

Založím patetickú farmu.

Horko-ťažko vyrobí dosť, aby ma uživila.

Jedného dňa sa utáborím v púštnej jaskyni.

Vykopem nejaké tunely na pohyb okolo púšte.

Rozhodnem sa zostaviť plán.

Ten múr musí padnúť.

Začínam hromadiť pušný prach.

Stále je to zápas o prežitie.

Pokračujem v rozširovaní tunelov.

Teraz už mám chodby pod celou Ríšou piesku.

Zmením si hráčsku postavu tak, aby reprezentovala Ríšu piesku.

Mením si meno na „Pán piesku“.

Dostane sa mi správa z druhej strany, že na mňa plánujú lúpežnú výpravu.

Viem, čo musím urobiť.

Rozložím pasce po celej Ríši piesku.

Vytvorím si základňu v púštnej jaskyni uprostred Ríše piesku.

Modlím sa k piesku, aby to fungovalo.

Počujem, ako sa spúšťajú pasce všade po Ríši piesku.

Viem, že to bude teraz alebo nikdy.

Bežím von jedným zo svojich tunelov.

Dostanem sa na povrch a bežím k múru ako o život.

Aktivujem TNT.

ALAHU AKBAR!

Moja cesta je teraz voľná.

Dostanem sa na ich základňu a podpálim ju.

Idem na ich farmu a nechám ju vybuchnúť.

Nájdem ich zvieratá a povraždím ich.

Keď sa konečne vrátia späť, uvedomia si, čo sa stalo.

Vedia, že u nich už nič neostalo.

Navrhnem im, či neprídu žiť so mnou do Ríše piesku.

Je to ich jediná možnosť.

Súhlasia a stanú sa Piesočnými ľuďmi.

Teraz už nerobíme nič, len vyhadzujeme do vzduchu všetko, čo nie je Ríšou piesku.

Do mindži, práve som vytvoril ISIS v Minecrafte...

Anon oceňuje talent

Čatujem s milou 14-ročnou dievčicou.

Skutočne sexi a flirtuje ostošesť.

Teraz mi hovorí, že je policajtkou v utajení.

Nie je úžasná, koľko toho dokázala už tak mladá?

Démon Anon

Buď mnou – démon.

Hľadím si svojho na tretej hladine, robím pekelnícke veci.

Náhle mi vibruje vrecko.

Máte 1 novú správu:

„O velky Xuraxblurg, pls prid ku mne domov a daj mi mudrost abo prachy abo daco to je jedno“

A čo tak nie?

Pokračujem vo svojej večnej noci.

Náhle sa zjaví arcidémon.

„Xuraxblurg, musíš ísť do príbytku tohto smrteľníka a vysypať na neho múdrosť. Ale urob to strašidelným a záhadným spôsobom, veď vieš. Načmáral tie správne parafy kozou krvou na zvitok pergamenu, takže to myslí vážne. Tak padaj, je to v démonskom zákonníku.“

„Boha prečo, ani som ešte–“

„POVEDAL SOM, ŽE JE TO V DÉMONSKOM ZÁKONNÍKU.“

No tak dobre.

Ukážem sa okolo polnoci v dome toho buzíka.

„Xuraxblurg, prišiel si! Povedz mi, nájdem lásku svojho života?“

„Jasné, chlapče.“

Trochu mu ponatriasam nábytkom.

Vrátim sa do bezodnej priepasti.

Najzbytočnejšia práca na svete.

Koniec ukážky