Vi Keeland

BOSSMAN

Copyright © 2016. Bossman by Vi Keeland

Published by arrangement with Bookcase Literary Agency and Brower Literary & Management.

The moral rights of the author have been asserted.

Translation © 2017 by Lenka Böhmová

Jacket design © 2017 by Emil Křižka

Slovak edition © 2017 by IKAR, a.s.

Z anglického originálu Bossman (EverAfter Romance, New York 2016) preložila Lenka Böhmová.

Redigovala Martina Korbová.

Obálku navrhol Emil Křižka.

Technická redaktorka Helena Oleňová.

Vydalo vydavateľstvo IKAR, a.s., Bratislava, v roku 2017 ako svoju 1183. publikáciu v elektronickej podobe.

Sadzba a zalomenie do strán PRO 2, a. s., Bratislava.

ISBN 978-80-551-5713-9

Ak chceš vedieť, kde je tvoje srdce, pozri sa, kam ti zablúdi myseľ, keď sa túla.

anonym

Prvá kapitola

REESE

Taká škoda hladko oholených nôh.

„Jules? Tu je Reese. Kde si, dočerta? Potrebujem ťa. Toto je najhoršie rande, na akom som kedy bola. Doslova zaspávam. Už niekoľkokrát som uvažovala nad tým, že si hlavu otrieskam o stôl, aby som sa prebrala. Ak nechceš, aby som sa nejako zranila a bola samá modrina, potrebujem, aby si mi naoko zavolala, že ide o niečo súrne. Zavolaj mi späť. Prosím.“ Stlačila som „ukončiť hovor“ a na tmavej chodbe pred dámskymi toaletami v zadnej časti reštaurácie som frustrovane vydýchla.

Prekvapil ma hlboký hlas spoza chrbta. „Ak nie je idiot – a navyše nudný –, dovtípi sa.“

„Prepáčte?“ Keď som sa otočila, zistila som, že o stenu sa opieral muž, ktorý hypnotizoval svoj telefón a písal správu. Pokračoval bez toho, aby od neho čo i len odtrhol zrak.

„Je to najstaršia výhovorka pod slnkom… súrny telefonát. Najmenej, čo môžete urobiť, je vynaložiť trochu viac snahy. Trvá dva mesiace, kým tu vybavíte rezerváciu, a nie je to tu lacné, zlatko.“

„Možno by on mohol vynaložiť viac snahy. Na športovom saku má veľkú dieru pod pazuchou a celý večer nerobí nič, len rozpráva o svojej matke.“

„Nenapadlo vám, že ho možno znervózňuje váš snobský postoj?“

Takmer mi vypadli oči z jamôk. „Chcete sa rozprávať o snobstve? Počúvate môj telefonát a dávate mi nevítané rady, zatiaľ čo stále zízate na svoj telefón.“

Prsty toho blbca zamrzli uprostred písania správy. A potom som sledovala, ako začal dvíhať hlavu, pohľadom nenáhlivo prešiel od mojich členkov cez holé nohy a spodný lem sukne, kde zaváhal, potom pokračoval až k mojim bokom, krátko sa zdržal na mojich prsiach, až sa napokon dostal k mojej tvári.

„Áno, správne. Tu hore. Tu mám oči.“

Odtlačil sa od steny a vystrel sa. Zachytil jediný lúč, čo osvetľoval chodbu. Tento pásik mu vrhal svetlo na tvár a ja som na neho ho po prvý raz videla.

Vážne? Toto som nečakala. Pri tom hlbokom chrapľavom hlase a postoji som čakala niekoho staršieho a možno aj v staromódnom obleku. Ale tento chlap bol úžasný. Mladý a úžasný. Na sebe mal len čiernu farbu – pôsobil jednoducho a elegantne, ale aj tak na jeho výzore niečo bolo… Jeho zlatohnedé vlasy boli rozstrapatené v štýle všetko mi je ukradnuté, ale aj tak vyzeral perfektne. Mal výrazné črty – mohutnú ostrú čeľusť, pokrytú jednodňovým strniskom na mierne opálenej pokožke, rovný vyčnievajúci nos a veľké sexi ospalé oči čokoládovej farby, ktoré na mňa teraz uprene hľadeli.

Bez toho, aby zo mňa spustil zrak, zdvihol ruky nad hlavu a pokračoval: „Chcete skontrolovať, či nemám niečo roztrhané, kým sa rozhodnete, či stojím za to, aby ste sa so mnou rozprávali?“

Bol úžasný, uznávam, ale jednoznačne hlupák. „To nie je nutné. Váš postoj rozhodol namiesto mňa. A nie, nestojíte.“

Ruky mu klesli a zachechtal sa. „Prispôsobte sa. Pokúste sa užiť si zvyšok večera, zlatko.“

Soptila som, no ešte raz som sa letmo pozrela na toho krásneho blbca, kým som sa vrátila na svoje rande.

Martin mal prekrížené ruky, keď som sa vrátila na svoje miesto k stolu.

„Prepáč,“ povedala som. „Bol tam dlhý rad.“

„To mi pripomína jeden zábavný príbeh. Vtedy som bol v reštaurácii s mamou a keď sa vybrala na dámske toalety…“

Jeho hlas slabol, kým som pozerala na svoj telefón a želala si, aby zazvonil. Do čerta, Jules. Kde si, keď ťa naozaj potrebujem? Asi uprostred príbehu – aspoň si myslím, že to bolo uprostred – som si všimla, ako ten somár z toaliet prešiel popri našom stole. Keď si všimol môj otrávený výraz, zaškeril sa. Zvedavo som ho sledovala, aby som zistila, s kým tu je.

Postava ženy.

Odfarbená blondína pripomínala pobehlicu a veľké prsia jej šli vypadnúť zo šiat s hlbokým výstrihom. Keď sa chlap, s ktorým bola na rande, vrátil, vypleštila oči. V duchu som prevrátila očami, no napriek tomu som si nedokázala pomôcť a z času na čas som sa musela nebadane pozrieť na ich stôl.

Kým nám doniesli šalát, Martin rozprával o matkinej nedávnej operácii slepého čreva a ja som sa neskutočne nudila. Musela som sa pozabudnúť a zadívala som sa na nich dlhšie, pretože ten muž z toaliet ma prichytil, ako na neho zízam. Cez celú reštauráciu na mňa žmurkol, nadvihol obočie a pohárom si so mnou na diaľku pripil.

Idiot.

Keď ma už prichytil, prečo by som mala tajiť, že ho sledujem? Určite bol zaujímavejší než moje rande. A ani on sa nehanbil a pozeral mojím smerom.

Len čo sa pri jeho stole zastavil čašník, všimla som si, ako fešák z toaliet ukázal mojím smerom a niečo mu povedal. Martin mi stále rozprával o svojej drahej mamičke a ja som sa obzrela za seba, aby som si preverila, na čo by ten atraktívny hlupák mohol cez celú miestnosť ukazovať. Keď som sa znovu otočila, hlupák a jeho partnerka už boli na nohách. Čítajúc z pier som sa dovtípila, o čom asi hovoria… Niečo o tom, že sa pridá k starej kamarátke, aspoň myslím. A potom sa vybrali priamo k nášmu stolu.

Chystá sa Martinovi povedať niečo z toho, čo počul?

„Reese. Si to ty?“

Do čerta!

„Hmm… áno.“

„Fíha. Už je to naozaj dlho.“ Rukou si potľapkal po hrudi. „To som ja, Chase.“

Skôr než som si uvedomila, čo sa deje, ten idiot, ktorý sa očividne volal Chase, sa načiahol, aby ma objal. Kým ma držal v náručí, zašepkal: „Zahraj to so mnou. Spravme tvoju noc vzrušujúcejšou, zlatko.“

Ohromene som hľadela, ako sa obrátil k Martinovi a podal mu ruku.

„Som Chase Parker. S Reese sa poznáme už dlho.“

„Martin Ward,“ predstavil sa môj partner.

„Martin, neprekážalo by ti, keby sme sa pridali? Už sú to celé roky, čo sme sa tuná so Sušienkou videli. Rád by som sa porozprával. Neprekáža ti to, však?“

Hoci mu Chase položil otázku, určite nečakal na odpoveď. Namiesto toho odsunul stoličku pre svoju spoločníčku a predstavil nám ju.

„Toto je Bridget…“ Pozrel sa na ňu, aby mu pomohla vyplniť okno.

„McDermottová. Bridget McDermottová.“ Usmiala sa.

Neznepokojilo ju ani naše dvojité rande, ani Chasova očividná neschopnosť zapamätať si jej priezvisko.

Naopak, Martin vyzeral sklamane, že sa z našej dvojice stala štvorica, hoci som si bola istá, že by to nikdy nepovedal nahlas.

Pozrel sa na Chasa, ktorý si práve sadal. „Sušienka?“

„Tak sme ju kedysi volali. Reese bola totiž arašidová sušienka a moja obľúbená maškrta.“

Keď sa Chase a Bridget usadili, nastalo trápne ticho, ktoré prekvapivo prelomil Martin. „Takže odkiaľ sa vy dvaja poznáte?“

Hoci Martin tú otázku položil hľadiac na nás oboch, chcela som Chasovi objasniť, že sa ocitol na tenkom ľade. Toto bola jeho malá hra.

„Nechám Chasa, nech vám povie, ako sme sa prvý raz stretli. Je to naozaj zábavný príbeh.“ Lakťami som sa oprela o stôl a rukami som si podoprela bradu, pričom som celú pozornosť upriamila na Chasa, a so šibalským úsmevom som mrkala mihalnicami.

Necúvol, trvalo mu len pár sekúnd, kým vymyslel nejaký príbeh. „Vlastne to nebolo prvý raz, čo sme sa stretli – to je na tom zábavné. Dokonca viac než to, čo sa stalo po tom, ako sme sa stretli. Moji rodičia sa rozišli, keď som bol v ôsmej triede, takže som musel prestúpiť na novú školu. Bola neprístupným pekným dievčaťom a ja som nemal žiadnych kamarátov, čo by sa mi vysmievali, keby som ju pozval na rande a ona by ma odmietla. A tak, hoci bola odo mňa o rok staršia, som ju pozval na tanec ôsmakov. Neuveriteľne ma prekvapila, keď súhlasila, že tam so mnou pôjde… Nech je, ako chce, mal som zdravú hladinu testosterónu a zaumienil som si, že od nej dostanem prvý bozk. Všetci moji kamoši zo starej školy to už mali za sebou, tak som bol presvedčený, že teraz prišiel môj čas. Keď sa tancovačka chýlila ku koncu, vyviedol som Sušienku z telocvične vyzdobenej krepovým papierom a balónmi na chodbu, aby sme mali súkromie. No keďže to pre mňa bolo po prvý raz, nevedel som, čo mám čakať. Ale šiel som za svojím cieľom – vrhol som sa na ňu a začal som jej cmúľať tvár.“

Chase sa odmlčal a žmurkol na mňa. „Bolo to dobré, až kým sa nestalo to, čo nasledovalo potom, však, Sušienka?“ Nezmohla som sa na odpoveď. Jeho príbeh mi naozaj vyrazil dych. Ale to, že som neodpovedala, ho, zdá sa, neodradilo, pretože pokračoval vo výmysloch.

„Nech je, ako chce, tu príbeh vrcholí. Ako som povedal, nemal som skúsenosti, ale šiel som strmhlav na vec – pery, zuby, jazyk a všetko, čo k tomu patrí. Po minúte mi ten bozk začal pripadať strašne mokrý, ale páčil sa mi, tak som pokračoval, nechcel som byť prvý, kto sa odtiahne. Keď sme sa nakoniec nadýchli – keď som jej doslova takmer vycucal tvár –, uvedomil som si, prečo to bolo také mokré. Reese uprostred bozku začala krvácať z nosa a obidvaja sme mali tvár zamazanú od krvi.“

Martin a Bridget sa smiali, no ja som bola až príliš ohromená, aby som zareagovala.

Chase sa načiahol a potľapkal ma po pleci. „Ale no tak, Sušienka. Necíť sa trápne. Boli to staré dobré časy, pamätáš?“

„Ako dlho ste spolu chodili?“ opýtal sa Martin.

Chase sa chystal odpovedať, no ja som sa rovnako načiahla a chytila ho za plece tak drzo, ako chytil on mňa.

„Nie dlho. Hneď po tom ďalšom incidente sme sa rozišli.“

Bridget zatlieskala a začala sa vrtieť na stoličke ako vzrušené decko. „Chcem počuť o tom ďalšom incidente!“

„Vlastne si nie som istá, či s tým mám začínať, keď tak nad tým rozmýšľam,“ uvažovala som. „Je toto vaše prvé rande?“

Bridget prikývla.

„No, nechcem, aby si si myslela, že má Chase stále ten istý problém. Lebo naša malá nehoda sa stala už dávno.“ Naklonila som sa k Bridget a zašepkala som: „Vekom nadobúdajú lepšiu kontrolu a zručnosť. Zvyčajne.“

Zdalo sa, že namiesto toho, aby sa Chase rozčúlil, ho môj príbeh zaujal a bavil sa na ňom. Dokonca vyzeral hrdo. Zvyšok večera pokračoval zhruba rovnako. Chase rozprával historky o našom vymyslenom detstve, pričom sa nebál strápňovať aj seba, a všetci sme sa bavili. Niekedy som k jeho príbehom niečo pridala, ale len vtedy, keď som pri tých hlúpostiach, čo si vymýšľal, nemala otvorené ústa.

Nebola som z toho nadšená, ale musela som pripustiť, že sa mi ten hlupák začínal páčiť. Aj keď rozprával príbehy o tom, ako mi z nosa tiekla krv, či o tom, ako som si nešťastne vypchávala podprsenku. Ku koncu večera som objednala kávu, aby sme sa ešte zdržali – naša výmena názorov na chodbe pred toaletami bola už dávno zabudnutá.

Vonku pred reštauráciou sme Martin, Chase a ja podali lístok zamestnancovi. Pokiaľ šlo o začiatok a koniec prvého rande, radšej som mala všetko pod kontrolou, preto som sa s Martinom stretla až v reštaurácii. Samozrejme, že Bridget prišla autom spolu s Chasom tak, ako to na normálnom rande chodí. Kým sme čakali na naše autá, držala sa ho tak, že to vyzeralo, akoby sa oňho obtierala. Keď sa ako prvé objavilo moje žiarivo červené audi, nebola som si istá, ako sa mám so všetkými rozlúčiť. Vzala som si kľúče a postávala som pri otvorených dverách.

„Pekné auto, Sušienka.“ Chase sa usmial. „Lepšie než tá kopa šrotu, na ktorej si chodievala do školy, že?“

Zasmiala som sa. „Myslím, že hej.“

Martin pristúpil bližšie. „Rád som ťa spoznal, Reese. Dúfam, že si to niekedy zopakujeme.“

Nechcela som čakať, kým sa ma pokúsi pobozkať, a tak som ho objala. „Ďakujem ti za večeru, Martin, bolo to príjemné.“

Ustúpila som a potom ku mne pristúpil Chase, aby ma objal aj on. Na rozdiel od priateľského objatia, ktoré som uštedrila Martinovi, si ma Chase úplne pritiahol k svojmu telu. Bože, bolo to také príjemné. A potom urobil tú najčudnejšiu vec… Moje dlhé vlasy si niekoľkokrát obmotal okolo ruky a pridržal ich, aby mi mierne zaklonil hlavu. Pozeral sa mi na pery a keď som sa na neho dívala, na krátku sekundu som mala pocit, že ma možno pobozká.

Potom sa sklonil a pobozkal ma na čelo. „Uvidíme sa na stretávke na budúci rok?“

Prikývla som, trochu vyvedená z miery. „Hmm… jasnačka.“ Keď ma pustil, rýchlo som sa pozrela na Bridget. „Rada som ťa spoznala, Bridget.“

Zdráhavo som nastúpila do auta. Cítila som jeho pohľad, a tak som sa pozrela nahor, kým som si zapínala pás. Chase ma dychtivo sledoval. Vyzeralo to, akoby mi chcel niečo povedať, ale po niekoľkých ďalších sekundách bolo čudné zostať tam sedieť a čakať.

Zhlboka som sa nadýchla a naposledy som im zamávala. Sama som sa čudovala, prečo som mala zrazu taký pocit, akoby som za sebou nechávala niečo dôležité.

Druhá kapitola

REESE – O ŠTYRI TÝŽDNE NESKÔR

Stotridsaťosem, stotridsaťdeväť, stoštyridsať. Posledná stropná obkladačka – tá v rohu mojej izby, najbližšie k oknu – praskla. To je novinka. Musela som zavolať niekoho, kto ju vymení, kým mi pokazí celý deň a začne mi spôsobovať stres.

Stále som ležala na podlahe svojej izby. Bola som vonku s Bryantom, chlapom, ktorého som minulý týždeň stretla v supermarkete (supermarket som zvolila namiesto baru, kde, ako sa zdalo, nič neprebiehalo tak hladko). Zavolal mi, že zostal trčať v práci a že na naše druhé rande bude hodinu meškať, čo mi vyhovovalo, pretože som bola unavená a aj tak sa mi nechcelo vstávať. Zhlboka som sa nadýchla, aby som si prečistila pľúca, zatvorila som oči a sústredila sa na zvuk vlastného dychu. Nádych a výdych. Nakoniec som sa upokojila, vstala som z koberca, upravila som si mejkap a naliala si pohár vína. Až potom som schmatla laptop.

Cez Monster.com som si prezrela marketingové pracovné ponuky v New Yorku. Trvalo mi to presne päť minút a potom ma to začalo nudiť, tak som sa prihlásila na facebook ako zvyčajne. Pretože hľadanie práce je nanič. Prechádzala som si príspevky svojich priateľov a videla som len samé staré veci – obrázky jedla, ich detí, životov, ktoré chceli, aby sme im uverili. Vzdychla som. Na obrazovku mi vyskočil obrázok chalana, s ktorým som chodila na strednú, na rukách mal svojho maličkého syna. Okamžite som v mysli prepla na muža, s ktorým som na strednú nechodila. Chase Parker.

Na svojho akože spolužiaka som za posledný mesiac myslela častejšie, než som si bola ochotná pripustiť. Pripomínali mi ho čudné maličkosti – arašidové sušienky Reese na polici v obchode, ktoré som bez premýšľania kúpila, obrázok Josha Duhamela, keď som si v čakárni u zubára listovala časopis (Chase by pokojne mohol byť jeho bratom – mohla som si tú stránku vytrhnúť), či vibrátor v zásuvke môjho nočného stolíka (Neurobila som to, ale uvažovala som nad tým. Myslím nad tou stránkou a tak).

Keď som si naňho teraz opäť spomenula, skôr ako som sa stihla spamätať, už som do vyhľadávania na facebooku písala Chase Parker. Nahlas som zalapala po dychu, keď som zbadala jeho tvár. Vzrušenie, ktoré som pocítila v hrudi, bo lo obrovské. Bože, je ešte úžasnejší, než som si pamätala. Klikla som na fotku, aby sa zväčšila. Bol neformálne oblečený – biele tričko, džínsy s dierami na kolene a čierne tenisky. Dobre sa naňho pozeralo. Po minúte obdivovania jeho sexi tváre som si ho priblížila a všimla si symbol na jeho tričku: posilňovňa Železný kôň. Bola v tej časti ako reštaurácia, kde sme sa stretli. Zaujímalo by ma, či tam niekde býva.

Nanešťastie to nezistím. Nič z profilu nemal verejné. Vlastne jediná fotka, ktorú som si mohla prezrieť, bola tá profilová. Ak by som chcela vedieť viac, musela by som mu poslať žiadosť o priateľstvo, ktorú by musel prijať. Hoci ma to lákalo, rozhodla som sa, že to neurobím. Pravdepodobne by si myslel, že mi šibe, keď o priateľstvo žiadam chlapa, ktorý si myslel, že som mrcha (a aj mi to povedal) a ktorého som stretla, keď sme boli obidvaja na rande s niekým iným. Navyše odvtedy uplynul celý mesiac.

Ale to ma neodradilo od toho, aby som si odložila jeho fotku, nech sa na ňu môžem neskôr opäť pozrieť. Po niekoľkých ďalších minútach snenia som si začala dohovárať. Musíš si nájsť prácu. Musíš si nájsť prácu. Okrem tohto týždňa máš na to už len jeden. Zdvihni zadok a vypadni z facebooku.

Fungovalo to a nasledujúcich päťdesiat minút som si dôkladne prezerala inzeráty na čokoľvek – aj také, ktoré len vzdialene súviseli s kozmetickým marketingom alebo neboli vôbec zaujímavé. Vedela som, že sa nemôžem spoliehať len na tie dva pohovory, na ktorých som doteraz bola, ale veľa tam toho nebolo. Kým zazvonil zvonček, mala som pocit, že si nikdy nenájdem prácu, ktorou nahradím tú, v ktorej som už sedem rokov a ktorú som ešte donedávna milovala.

Keď som otvorila dvere, Bryantov bozk výrazne prispel k zmene mojej nálady. Bolo to len naše druhé rande, ale určite mal potenciál.

„To bolo pekné ahoj,“ vydýchla som.

„Celý deň som myslel na to, ako to urobím.“

Usmiala som sa naňho. „Poď ďalej. Som takmer hotová. Potrebujem si vziať tašku a telefón z nabíjačky.“

Keď za sebou zatvoril vchodové dvere, ukázal na zámky.

„Vlámal sa ti tu niekto alebo čo? Prečo máš toľko zámkov?“ Na dverách bol klasický zámok a ešte tri ďalšie. Normálne by som odpovedala úprimne a vysvetlila by som, že sa cítim bezpečnejšie so zámkom či dvoma navyše, a nechala to tak. No Bryant nebol ako väčšina iných známostí. Naozaj sa ma snažil spoznať a keby do všetkého naďalej strkal nos – ako som sa obávala –, bola by som nútená otvoriť sa mu spôsobom, na ktorý som ešte nebola pripravená.

A tak som mu klamala. „Majiteľ budovy si potrpí na bezpečnosť.“

Prikývol. „To je dobre.“

Kým som si v spálni zapínala náhrdelník, zakričala som na Bryanta: „V chladničke je víno, ak chceš.“

„Netreba, ďakujem.“

Keď som vyšla z izby, sedel na gauči. Vedľa neho bol stále otvorený môj laptop a bolo jasné, že som si hľadala prácu.

Kým som si pripínala náušnice, opýtala som sa: „Tak čo si ideme pozrieť?“

„Myslel som, že sa rozhodneme, keď tam prídeme. Dávajú film s Vinom Dieselom, ktorý chcem vidieť. Ale keďže hodinu meškám, nebudem sa hádať, ak nie si jeho fanúšik.“

Usmiala som sa. „Dobre, pretože nie som. Premýšľala som skôr nad novým filmom Nicholasa Sparksa.“

„Dosť prehnaný trest za to, že som meškal. Bola to len hodina, nie tri dni,“ doberal si ma.

„Aspoň sa poučíš.“

Bryant vstal, keď som si šla zatvoriť laptop. „Mimochodom, kto je ten chlap, ktorého máš na pozadí?“

Zamračila som sa. „Aký chlap?“

Pokrčil plecami. „Vysoký. Strapaté vlasy, s ktorými by som ja vyzeral hlúpo. Dúfam, že to nie je tvoj bývalý priateľ, ktorého tajne sleduješ. Vyzerá ako z reklamy na značkové oblečenie Abercrombie.“

Nemala som tušenie, o čom hovorí, tak som znovu otvorila laptop, aby som sa pozrela. Doriti. Hľadel na mňa Chase Parker. Keď som si z facebooku stiahla jeho fotku, musela som si ju omylom nastaviť ako pozadie pracovnej plochy. Keď som opäť zazrela jeho úžasnú tvár, znovu ma to vyviedlo z miery. Ale Bryant stále čakal na odpoveď.

„Hmm… to je môj bratranec.“

To bola prvá vec, čo mi napadla. Sotva som to povedala, uvedomila som si, že je naozaj bizarné mať fotku svojho bratranca nastavenú ako pozadie pracovnej plochy. A tak som sa to snažila napraviť ďalšími klamstvami, hoci to bolo niečo, čo som nemala v povahe.

„Je model. Teta mi poslala niektoré z jeho portrétov, aby som posúdila, ktorý sa mi páči najviac. Tak som si ich stiahla do počítača. Moja kamoška Jules nad nimi slintala a jednu mi nastavila ako pozadie pracovnej plochy. Som taký technický antitalent, že ani neviem, ako to zmeniť.“

Bryant sa zachechtal a zdalo sa, že mi ten výmysel zožral

Čo je to s tým Chasom Parkerom a vymyslenými príbehmi?

Vo štvrtok ráno som absolvovala jeden pohovor a popoludní som mala naplánovaný ďalší. Metro bolo prepchaté a ani klimatizácia nefungovala. Takže to, samozrejme, znamenalo, že jediný premávajúci vlak bol osobný, a nie expres.

Na chrbte som zacítila kropaje potu, keď som sa spolu s ostatnými potiacimi sa cestujúcimi, čo dochádzali za prácou, tiesnila vo vlaku. Veľký chlap po mojej pravici mal na sebe tričko bez rukávov a pridŕžal sa tyčky nad sebou. Moja tvár mu perfektne zapadla pod pazuchu a jeho dezodorant neúčinkoval. Ani po mojej ľavej strane to nebola žiadna výhra. Aj keď som si bola celkom istá, že tá žena, čo tam stála, až tak nezapáchala. Zato kašľala a smrkala bez toho, aby si zakryla ústa. Musím vypadnúť z tohto vlaku.

Našťastie som na pohovor prišla trošku skôr, tak som sa mohla rýchlo zastaviť na dámskych toaletách, aby som sa dala dokopy. Pot a vlhkosť mi zničili mejkap a moje vlasy pripomínali vtáčie hniezdo. Júl v New Yorku. Zdalo sa, že všetka horúčava sa zasekla medzi vysokými budovami.

Otvorila som kabelku a vylovila odtiaľ nejaké sponky a kefu na vlasy. Moje gaštanové kučery sa mi nakoniec podarilo skrotiť. S mejkapom si musela poradiť len detská vlhčená utierka, lebo som pri sebe nemala ceruzku na oči. Keď som si vyzliekla sako, zistila som, že mám úplne prepotenú hodvábnu blúzu. Doriti. Celé interview budem musieť pretrpieť v saku, v ktorom sa asi roztopím.

Keď som si vlhčenou vreckovkou utierala podpazušie a pot z tela pod blúzkou, vošla dnu nejaká žena. V zrkadle zachytila, čo robím.

„Prepáčte. V metre bolo naozaj horúco a mám pohovor,“ začala som vysvetľovať. „Nechcem smrdieť od potu.“

Usmiala sa. „To poznám. V júli to musíte prehodnotiť a radšej si vziať taxík, keď je takto vlhko a vy máte pohovor v práci, ktorú naozaj chcete.“

„Hej. Určite to tak urobím, keď pôjdem na popoludňajší pohovor. Je to na druhom konci mesta a to je práca, ktorú naozaj chcem, takže sa cestou asi zastavím aj v drogérii a kúpim si nejaký dezodorant.“

Ponáhľala som sa, aby som čo najskôr vyzerala čisto, no potom som ešte niečo vyše hodiny sedela na chodbe, kým ma zavolali dnu. Mala som tak čas vychladnúť a prezrieť si nejaké katalógy s ich výrobkami. Jednoznačne potrebovali novú marketingovú kampaň. Poznačila som si niekoľko nápadov, čo by som zmenila. Pre prípad, že by sa mi naskytla príležitosť.

Z dvier, čo viedli do kancelárie, na mňa zakričala usmievavá žena. „Pani Annesleyová?“ Dala som si na seba sako a nasledovala som ju dnu. „Prepáčte, že sme vás nechali čakať. Ráno sme museli riešiť súrnu záležitosť s jedným z našich najväčších predajcov a bolo nevyhnutné, aby sme sa tým bezodkladne zaoberali.“ Keď sme prišli do veľkej bočnej kancelárie, ustúpila. „Sadnite si. Pani Donnellyová hneď príde.“

„Och, dobre. Ďakujem.“ Myslela som si, že budem mať pohovor s ňou.

O niekoľko minút vošla dnu viceprezidentka spoločnosti Flora Cosmetics. Bola to žena, ktorú som stretla na toaletách – tá, ktorá videla, ako si umývam podpazušie. Skvelé.

Bola som rada, že som si pri tom nerozopla gombičky. Snažila som sa vybaviť si, o čom sme sa rozprávali, okrem počasia. Myslím, že toho nebolo veľa.

„Vidím, že ste vychladli.“ Mala veľmi obchodný tón hlasu, vôbec neznela priateľsky ako na toaletách.

„Áno. Prepáčte. Horúčava ma dnes naozaj dostala.“ Nejaké papiere na stole odložila na kopu a bez ďalšej debaty z nej vyletela prvá otázka. „Takže, pani Annesleyová, prečo si hľadáte novú prácu? Píše sa tu, že ste momentálne zamestnaná.“

„Áno. V spoločnosti Fresh Look Cosmetics pracujem už sedem rokov. Vlastne som tam začala pracovať hneď po škole. Za ten čas som sa z podriadenej vypracovala na šéfku marketingového oddelenia. Budem úprimná – po celú moju kariéru som tam bola spokojná. Ale mám pocit, že vo Fresh Look som už dosiahla strop a je najvyšší čas, aby som začala hľadať nové príležitosti.“

„Strop? Ako to?“

„No, Fresh Look je stále rodinnou firmou, a hoci si Scotta Eikmana, zakladateľa a riaditeľa spoločnosti, vážim a obdivujem ho, väčšinu vedúcich pozícií zastávajú členovia rodiny Eikmanovcov – jedného z nich, Dereka Eikmana, nedávno povýšili na viceprezidenta, takže je nado mnou.“ Keď som to povedala, zostala mi v ústach trpká príchuť.

„Takže povyšujú ľudí, ktorí si to nezaslúžia, len preto, že sú príbuzní? A preto odchádzate?“

„Myslím, že to je hlavný dôvod, áno. Ale taktiež nastal čas pohnúť sa ďalej.“

„Nie je možné, že by členovia rodiny Eikmanovcov poznali rodinný biznis lepšie, keď v tom svete vyrastali? Pravdepodobne majú vyššiu kvalifikáciu než iní zamestnanci.“ Čo tejto žene leží v žalúdku? Veď rodinkárstvo nie je žiadnou novinkou. Do čerta, polovica vedúcich Walmartu sú pokrvní príbuzní Sama Waltona, hoci jeho už dve desaťročia niet.

Určite nebolo treba dodávať, že som sa na poslednej dovolenkovej párty opila a vyspala sa s budúcim obchodným riaditeľom Derekom Eikmanom. Šlo o jednorazovú záležitosť pod vplyvom alkoholu, navyše po ročných suchotách. Už desať minút nato som vedela, že to bola chyba. No až pred dvomi dňami som si uvedomila, aká veľká chyba to bola, keď ten hlupák oznámil, že sa po siedmich rokoch zasnúbil so svojou priateľkou. A mne tvrdil, že je slobodný a bez záväzkov. Keď som potom napochodovala do jeho kancelárie a vynadala mu, vysvetlil mi, že aj napriek tomu, že je zasnúbený, si to spolu môžeme aj naďalej rozdávať.

Ten chlap bol nechutný a teraz, keď ho povýšili na viceprezidenta, som preňho už za žiadnych okolností nemohla pracovať. Okrem toho, že to bolo obyčajné prasa, o marketingu nevedel absolútne nič.

„V mojom prípade som naozaj presvedčená, že som bola lepším kandidátom práve ja.“

Falošne sa na mňa usmiala a ruky si položila na stôl. Povedala som na toaletách niečo, čím som ju rozčúlila? Nemyslím… Ale jej nasledujúca otázka mi rýchlo oživila pamäť.

„Tak mi teda povedzte, čím to je, že spoločnosť, v ktorej máte popoludní pohovor, je podľa vás lepšia? Myslím ako odborníčka na marketing – niečo predsa musia robiť lepšie, keď už uvažujete nad tým, že si zaplatíte taxík, nie?“

Och. Doriti. Úplne som zabudla, že som jej povedala, že si na ďalšie interview vezmem taxík – pretože to je práca, ktorú naozaj chcem.

Tak z tohto sa už nevyhrabem. Hoci napriek všetkému som sa, aspoň dúfam, zachovala profesionálne. Vedela som, že pokiaľ šlo o mňa, už sa rozhodla.

Keď sa pohovor už-už chýlil ku koncu, do jej kancelárie strčil hlavu starší džentlmen. „Srdiečko, prídeš zajtra na večeru? Tvoja matka mi nedá pokoj, chce, aby som ťa presvedčil.“

„Oci, hmm… Daniel, som uprostred pracovného pohovoru. Môžeme sa o tom porozprávať neskôr?“

„Iste, iste. Prepáč. Tak sa neskôr zastav v mojej kancelárii.“ Zdvorilo sa na mňa usmial a namiesto dovidenia pri odchode zaklopal na rám dvier.

K dáme, čo so mnou viedla interview, som sa obrátila s otvorenými ústami. Odpoveď som už poznala, ale aj tak som sa opýtala: „Daniel… Donnelly, prezident spoločnosti Flora Cosmetics, je váš otec?“

„Áno. A rada by som si myslela, že som si prácu na marketingovom oddelení zaslúžila preto, lebo som kvalifikovaná, a nie preto, že som jeho dcéra.“

Hej, určite. Keďže som si dnes už dva razy všetko pokašľala, nevidela som dôvod, prečo to ešte naťahovať.

Postavila som sa. „Ďakujem za váš čas, pani Donnellyová.“ Zdalo sa, že popoludní sa všetko zlepšilo. Práve som vystúpila z klimatizovaného taxíka pred budovou, kde som o druhej mala mať ďalšie interview, keď mi zazvonil telefón. Zo spoločnosti, na ktorú som sa tešila – z tej firmy, pre ktorú som úplne pokazila prvý pohovor –, mi volali, aby pohovor zrušili a oznámili mi, že pozícia je už obsadená.

Super. Naozaj super.

Krátko nato som dostala e-mail od Flory, ktorým ma poslala do zadku. Ďakovala mi za môj čas na pohovore, ale vzápätí mi oznamovala, že pokiaľ ide o nového zamestnanca, majú inú predstavu. A to ešte nie sú ani len dve hodiny.

Po rýchlej sprche som mala v pláne pokúsiť sa počkať aspoň do piatej a potom sa úplne odpáliť. Skvelý plán. Pre takúto kravinu som premárnila deň voľna, hoci už budem pracovať len pár týždňov. Radšej som sa mohla zabaviť.

Rutinne som ležala uprostred izby na podlahe, keď mi zazvonil telefón. Načiahla som sa za posteľou a pobúchala po matraci, až kým mi ruka nepristála na telefóne. Keď som na displeji zazrela Bryantovo meno, takmer som nezdvihla, nemala som náladu, ale pri poslednom zazvonení som predsa len odpovedala.

„Ahoj. Ako sa ti darilo na pohovoroch?“ opýtal sa.

„Cestou domov som si kúpila dve fľaše vína, takže môžeš hádať.“

„Nie veľmi dobre, však?“

„Trafil si.“

„No… vieš, čo by sme s tým mali urobiť?“

„Jasné. Opiť sa.“

Zasmial sa, akoby som žartovala. „Skôr som myslel niečo ako tréning.“

„Cvičenie?“

„Áno. Pomáha to zbaviť sa stresu.“

„To aj víno.“

„Áno, ale po cvičení sa aj na druhý deň cítiš skvelo.“

„Ale pri víne si nepamätáš predchádzajúci deň.“

Znova sa zasmial, akoby som si robila srandu.

„Ak zmeníš názor, som na ceste do posilňovne Železný kôň.“

„Železný kôň?“

„Je to na sedemdesiatej druhej. Som členom. Mám vstupenku pre hostí, ktorú môžeš využiť.“

Od môjho bizarného stretnutia s Chasom Parkerom uplynul už mesiac, ale zrazu som začala zvažovať – alkohol verzus cvičenie –, pretože ten chlap mal na fotke na facebooku tričko z posilňovne Železný kôň.

„Vieš čo? Máš pravdu. Mala by som si zacvičiť, aby som sa uvoľnila. Koniec koncov, ak to nebude fungovať, odpáliť sa môžem aj neskôr.“

„Teraz kecáš.“

„Stretneme sa tam. Čo tak o hodinu?“

„Platí.“

Vážne by som sa mala dať vyšetriť. Vyfúkala som si vlasy a obliekla si svoje najviac sexi oblečenie na cvičenie, a mala som namierené do telocvične so skvelým chlapom, s ktorým som len nedávno začala randiť, hoci mi oňho vôbec nešlo. Namiesto toho som si robila nereálne nádeje, že uvidím muža, ktorý má tričko s názvom danej posilňovne – chlapa, ktorý si myslel, že som mrcha, a randil s dokonalými blondínami s neprimerane veľkými výstrihmi, a nie so ženami s malými košíčkami typu B, čo mali širšie boky, hoci ja som mala úzky driek.

Stačilo štyridsať minút cvičenia, aby som úplne oľutovala, že som nedala prednosť alkoholu. Bryant dvíhal závažia na druhej strane posilňovne a ja som mala byť šťastná, že ma milý chlap pozval, aby sme si zacvičili. Namiesto toho som lapala po dychu, bola som sklamaná a smutná. A rada, že som si doma chladila dve fľaše vína.

Keď Bryant skončil, prišiel sa ma opýtať, či si nechcem zaplávať. Nepriniesla som si plavky, ale povedala som, že mu budem robiť spoločnosť pri bazéne. Kým sa šiel prezliecť a osprchovať, vybrala som sa na bežiaci pás, aby som sa schladila. Vďaka pomalému tempu som sa mohla cez telefón venovať aj neprečítaným emailom. Jeden z nich bol od firmy pre nábor nových zamestnancov, ktorá mi našla dokonalé pracovné miesto v zámorí – na Blízkom východe. Pýtali sa, či mám záujem o videokonferenciu so spomínanou spoločnosťou. Email mi pripadal zábavný, pretože v ňom bolo naozaj veľa zle napísaných slov a gramatických chýb.

Keď sa Bryant prezliekol, spoločne sme šli k bazénu. Keď otvoril dvere, prečítala som mu ten email. „Vlastne sa tu v požiadavkách na kvalifikáciu píše, že zamestnanec ,musí byť triezvy, duševne zdravý a nesmie príliš dramatizovať‘. Myslíš, že majú v Jemene problém s predmenštruačným syndrómom?“ Kráčala som, pozerajúc sa do telefónu, a tak som rovno do niekoho vrazila.

„Prepáčte, nepozerala som sa, kam…“ Zamrzla som.

Pohľad na Chasa stojaceho priamo predo mnou ma takmer zrazil k zemi. Tajne som dúfala, že ho uvidím, ale vôbec som tomu neverila. Aká bola pravdepodobnosť?

Trochu som tomu pomohla, iste, lebo som si všímala detaily. Bol to on, z mäsa a kostí, priamo predo mnou. A aké fajnové mäsko! Keď tam tak stál – mokrý a bez trička, pričom mal na sebe len plavky –, zakoktala som sa. Doslova.

„Ch… Ch… Ch…“ nedokázala som to vysloviť.

Samozrejme, že Chase nezaváhal. Zaškeril sa a naklonil sa ku mne. „Pôsobíš roztomilo, Sušienka.“

Pamätá si ma.

Pokrútila som hlavou, snažiac sa vyhnať ho z mysle. No nepodarilo sa mi to. Bol taký vysoký a ja som bola taká nízka, takže som nemala na výber, musela som mu zízať na telo. Voda mu stekala po svalnatom bruchu. Fascinoval ma pohľad na to, ako zrýchľuje a potom zas spomaľuje pri tehličkách na jeho bruchu. Do čerta.

Odkašľala som si a nakoniec som prehovorila. „Chase.“ Bola som na seba šialene hrdá, že sa mi to podarilo povedať. Okolo krku mal prehodený uterák, ktorý nadvihol, aby si osušil do nitky premočené vlasy, a tým odhalil ešte viac zo svojho sexi tela. Mal dokonale tvarované prsné svalstvo. A – ó, môj bože… to je… no, dokelu. Je to tak. Veľmi dobre mu bolo vidieť bradavky a na jednej z nich… bol… pírsing.

„Rád ťa vidím, Reese. Nevideli sme sa desať rokov a teraz sme na seba narazili už druhý raz za mesiac.“

Asi minútu mi trvalo, kým som si uvedomila, že naráža na naše vymyslené roky na strednej škole. Jeho vtip ma vytrhol z oparu ohromenia.

„Áno. Nemám šťastie?“

„Poznám ťa,“ povedal Bryant.

Úplne som zabudla na to, že stojí vedľa mňa. Dopekla, na minútu som zabudla, že existuje ktokoľvek iný. Zamračila som sa. Vari sa títo dvaja naozaj poznajú?

„Ty si bratranec Reese. Ten model.“

Doriti! Doriti! Doriti! Od hanby by som sa najradšej zahrabala do nejakej diery a nevyliezla z nej.

A Chase, keďže bol sám sebou, sa toho chytil. Zvedavo sa na mňa pozrel, keď Bryantovi odpovedal. „To je pravda. Volám sa Chase a som najmladší synovec tety Margaréty. A ty si?“

Bryant vystrel ruku a Chase ňou potriasol. „Bryant Chesney.“ Potom sa otočil ku mne. „Myslel som, že tvoja mama sa volá Rosemarie. Rovnako ako moja.“

Chase nás pokojne prerušil. „Áno. Ale niektorí z nás ju volajú Margaréta. Je to prezývka. Je alergická na tieto kvety. Raz sme mali rodinný piknik a kúsok od nás bola lúka posiata margarétkami. Tete opuchla tvár a odvtedy ju deti začali volať Margaréta.“

Vážne, tento chlap musí byť profesionálnym klamárom. Je v tom totiž čertovsky dobrý a vyzerá to tak, že aj ja sa vďaka nemu mením na klamárku.

Bryant prikývol, akoby to celé dávalo zmysel. „No, rád som ťa spoznal. Nechám vás, nech si trochu poklebetíte, a ja si dám zatiaľ zopár dĺžok.“

Keď sa už Bryant chystal na odchod, Chase ho zastavil.

„Ako si vedel, že som Chase? Ukazovala ti teta Margaréta moje fotky?“

„Nie. Ešte som jej rodinu nespoznal. Tvoju fotku som videl v jej laptope.“

„Moju fotku?“

„Reese ťa má ako pozadie pracovnej plochy vo svojom MacBooku.“

Zabudnite na dieru, do ktorej som sa pred minútou chcela zahrabať. Teraz som zatvorila oči a priala som si, aby som sa prepadla pod zem a už nikdy sa nevrátila späť. Alebo aby som mala nejakú superschopnosť otočiť Zem hore nohami a vrátiť čas. Stála som tam totálne zamrznutá a so zatvorenými očami som počítala do tridsať. Keď som tak vydržala pol minúty, otvorila som jedno oko, aby som zistila, či už Chase zmizol.

„Stále som tu.“ Zaškeril sa.

Rukou som si zakryla tvár. „Cítim sa tak trápne.“

„Tak to sa nemusíš. Nie sme pokrvní bratranec a sesternica, takže na tom, že o mne po nociach snívaš, nie je nič čudné.“

„Nesnívam o tebe po nociach!“

„Tak potom na mňa zízaš na svojom laptope len za bieleho dňa?“

„Bola to náhoda. Nechcela som si ťa nastaviť ako pozadie pracovnej plochy.“

Prekrížil si ruky cez hruď. „Dobre. To ti zožeriem.“

„Dobre, pretože to je pravda.“

„Ale, po prvé, ako sa ti vôbec tá fotka dostala do laptopu? Nepamätám si, že by si ma cvakla počas nášho dvojitého rande.“

Odfrkla som si. „Dvojitého rande?“

„Keď už o tom hovoríme, čo sa stalo s Oidipom? Tak skoro dostal košom? Musím pripustiť, že, hoci si sa zo svojho rande snažila zle vykrútiť, pokiaľ šlo o toho chlapa, nemýlila si sa. Bol nudný ako hrom.“

„To teda bol.“

„Kto je tento nový chmuľo, s ktorým tu si?“

„Chmuľo? Veď ho ani nepoznáš.“

„Nechal ma tu so svojím dievčaťom. Chmuľo.“

„Myslí si, že sme bratranec a sesternica!“

„Už som ti povedal, že nie sme pokrvní príbuzní.“

„Áno, ale…“ zasmiala som sa. „Si čudný, vieš o tom?“

„O nič čudnejší než žena, ktorá si nejako odfotila úplne cudzieho chlapa a má ho vo svojom MacBooku, kde ho videl jej frajer.“

„Nie je to môj frajer.“ Netuším, prečo som to povedala. Tak trochu to bola pravda, ale tak trochu ani nie. „No, boli sme vonku len dva razy.“

„Aha, takže si s ním ešte nespala.“

To nie, ale ako to mohol vedieť? „Prečo si to myslíš?“

„Pretože nie si ten typ dievčaťa, čo sa s chlapom vyspí po prvom alebo druhom rande.“

„A to vieš ako?“

„Jednoducho viem.“

„A aký je presne ten typ dievčaťa, čo sa s chlapom vyspí hneď na prvom rande?“

„Vysiela signály – oblieka sa určitým spôsobom, nevyhýba sa telesnému kontaktu. Veď ten typ poznáš. Viem, že hej.“

„Ako Bridget?“ Tá žena ho škrabkala až do konca večera. Nepovedal nič.

Pomyslela som si, že je to čudné, ale svojím spôsobom džentlmenské, že do tejto kategórie Bridget nezaradil. Ani nepotvrdil moje podozrenie, čo sa stalo po ich rande.

„Tak ako si sa teda dostala k mojej fotke?“ opýtal sa namiesto toho.

Povedala som pravdu. Teda takmer. „Po tom večeri v reštaurácii som si ťa vyhľadala na facebooku. Chcela som ti poďakovať za záchranu a za to, že to bola zábava.“

„Poslala si mi správu?“

„Nie. To som neurobila. Pripadala som si trochu čudne, že ťa takto sledujem, tak som si to rozmyslela.“

„Ale moja fotka sa ti tak veľmi páčila, že si si ju nechala?“

„Chystala som sa označiť si stránku pre prípad, že by som si to opäť rozmyslela a napísala ti, no namiesto toho som si ten obrázok uložila.“ Cítila som, že sa začínam červenať. Vždy som bola strašná, keď som mala klamať. Mama mi vravievala, že ma vie prečítať ľahšie ako nejakú knihu.

Prekvapilo ma, keď Chase prikývol. Nečakala som, že keď ma už chytil na háčik, tak ma pustí tak ľahko. „Chodievaš do tejto posilňovne pravidelne? Predtým som ťa tu ešte nevidel.“

„Nie. Chodieva sem Bryant. Pozval ma sem. Mala som zlý deň a plánovala som si dať víno, aby som zahnala stres. Ale on navrhol, aby som si namiesto toho išla zacvičiť.“

„Vravel som ti. Chmuľo. Na zmiernenie stresu by som toto určite nenavrhoval, keby som bol Brandon.“

„Bryant.“

„To je jedno.“

„A čo by si navrhol ty?“

„Nič.“ Zmenil tému. „Prečo si mala zlý deň?“

„Dva pracovné pohovory. Prvý som pokašľala ešte skôr, než som vošla do kancelárie, a z druhého ma poslali preč hneď, ako som vystúpila pred ich budovou.“

„Nemáš prácu?“

„Nie celkom. Ale od budúceho piatka budem nezamestnaná. Pravdepodobne to nebol najšťastnejší krok podať výpoveď ešte pred tým, ako si nájdem inú prácu.“

„A čo robíš?“

„Marketing. Bola som riaditeľkou marketingového oddelenia vo firme Fresh Look Cosmetics.“

„Svet je malý. So Scottom Eikmanom, prezidentom Fresh Look, sa tak trochu priatelíme. Občas spolu hrávame golf.“

„V našom malom meste žije osem a pol milióna ľudí a môj falošný frajer zo strednej lomka bratranec bez pokrvného príbuzenstva hrá golf so šéfom firmy, kde pracujem? To je bizarné.“

Chase sa zasmial. „Scott ide na budúci rok do dôchodku, nie?“

„Hej. Sťahuje sa na Floridu a tak. Má dvoch synov, ktorí pravdepodobne prevezmú rodinnú firmu.“ Och. Derek. Kiežby sa aj on odsťahoval na Floridu. Alebo na Sibír.

S Chasom sme stáli pred dverami k bazénu, odkedy sme do seba vrazili. Vtom na sklo zaklopal chlap a vo vzduchu zamával plechovkou s nápojom Dr. Pepper.

Chase mu namiesto odpovede ukázal dva prsty a potom mi vysvetlil: „Stavili sme sa. Porazil som ho v zaplávaných dĺžkach. To je moja výhra.“

Nadvihla som obočie. „Dr. Pepper?“

„Je to dobré. Ak ťa neodrovná, tak ho prinesiem na ďalší rodinný piknik.“

Asi o minútu sa jeho kamoš opäť objavil a zabúchal na sklo. Tentoraz zamával na Chasa, akoby mu chcel povedať: Prečo ti to, dopekla, tak dlho trvá?

Chase prikývol. „Musím bežať. O pol hodiny máme stretnutie pri večeri a ja si musím dať sprchu.“

Pokúsila som sa skryť sklamanie. „No, rada som na teba narazila, bratranček.“

Na chvíľu sme sa na seba zadívali. Presne ako na konci toho večera v reštaurácii, Chase sa na mňa pozeral, akoby mi chcel niečo povedať. Ale namiesto toho sa letmo pozrel ponad plece na miesto, kde plával Bryant, a potom ma objal. Chytil ma za vlasy a odtiahol mi hlavu, aby som naňho videla.

Pozeral sa mi na pery a potom ma pobozkal na čelo.

„Tak neskôr, sesternička.“

Spravil niekoľko krokov k šatni, no potom zastal a otočil sa. „Mám kamarátku personalistku. Čo keby som vás zoznámil? Možno by ti pomohla niečo nájsť.“

„Iste, to by bolo super. Samej sa mi veľmi nedarí. Ďakujem.“

Podala som mu telefón, do ktorého vyťukal svoje číslo, a nato poslal správu sám sebe, aby sme na seba mali kontakt. A potom zmizol. Okamžite som na neho začala dychtivo myslieť. Šanca, že ho v tomto obrovskom meste stretnem po druhý raz, bola asi taká ako to, že do mňa udrie blesk.

O menej ako týždeň som prišla na to, že blesky niekedy udierajú dvakrát.