Start

Jana Mutňanská

UMENIE LÁSKY

Text © 2016 by Jana Mutňanská

Cover design © 2016 by Ivan Pavle

Slovak edition © 2016 by Ikar

Redigovala Nataša Kovačev. Korigovala Hana Brunovská.

Obálku navrhol Ivan Pavle.

Technická redaktorka Helena Oleňová.

Vydalo vydavateľstvo Ikar, a. s., Bratislava v roku 2016 ako svoju 927. publikáciu v elektronickej podobe.

Sadzba a zalomenie do strán PRO 2, a. s., Bratislava.

ISBN 978-80-551-4919-6

Všetkým ženám, ktoré veria, že láska je jediným citom, ktorý vie meniť svet. Všetkým ženám, ktoré lásku našli, ale aj tým, na ktoré tá pravá láska ešte len čaká.

Životom sklamaným, smutným a opusteným, ktoré hľadajú silu a motiváciu.

Rovnako nezávislým ženám, ktoré milujú seba, ale nezabúdajú, že ich princ je niekde vonku. A aj mužom, pre ktorých môže byť táto kniha inšpiráciou, ako byť o kúsok dokonalejším.

A v neposlednom rade človeku, ktorý život zmenil mne...

Mnohí sa ma pýtajú, prečo som vôbec začala písať knihu. Hovorím, že kniha je jedným z najväčších posolstiev, ktoré človek môže zanechať. Je ako dieťa, ktoré sa časom formuje. Je jedno, koľko máte rokov a životných skúseností, je to odraz toho, čo človek cíti vo svojom vnútri. Slová sú darom, lebo vás donútia rozmýšľať. Ak si z toho človek zoberie len kúsok, považujem to za veľkú výhru. „Prvá kniha s tebou zostáva celý život. Napíše sa sama,“ počula som. Keď som naťukala prvé vety, netušila som, že sa práve rodí moje prvé dieťa plné myšlienok a silných úvah, ktoré môžu byť motiváciou pre druhých.

Prológ

Literatúra má zvláštnu moc. Dokáže zhmotniť myšlienky celej ľudskej existencie a vyjadriť tie najtajnejšie pocity ľudského vnútra. Vždy som na nej milovala veľké romantické príbehy. Lásky, ktoré ma rozplakali, obohatili mi srdce a pohladili dušu. Silné ľúbostné príbehy, ktoré poznala spoločnosť, ktoré miloval celý svet, tie zakázané a nedobytné, z ktorých sálala tá obrovská vlna inšpirácie, kde ste si chceli kúsok uchmatnúť do svojho súkromia. Nechali ste sa uniesť na vlnách romantických veľkofilmov alebo starej literatúry a snívali o tej pravej a skutočnej v reálnom svete. Láska, téma tém, ústredná postava dejín ľudstva, pre ktorú sa vyhrávali vojny a prelievala krv. Láska, ktorá vedela pomútiť mozog aj silným vládcom, nielen obyčajným mešťanom. Má obrovskú silu meniť, pretvárať, rodiť nové začiatky, rovnako ako plodiť nešťastné konce... Silná čarodejka, ktorú nemožno nemilovať. Najsilnejšia zbraň. Najúčinnejší liek. Najdokonalejší motor. Najväčší prístav. Najvoňavejší kvet. Najväčší dar. Najkrajšia modlitba. Aj to je láska. Čo iné ako láska roztápa všetky ľadové srdcia, čo iné ako láska dáva úsmev chladnej tvári, čo iné ako láska podáva ruku tam, kde si myslíte, že už to nie je možné? Akýkoľvek dotyk s láskou, tou čistou ako prameň horského potoka, tou nevinnou a nefalšovanou ako detský smiech a prirodzenou ako východ slnka, vás umyje od všetkého zla!

Je úplne jedno, koľko máte rokov. Je úplne jedno, či ste muž, alebo žena. A je úplne jedno, kde sa nachádzate. NÁJDE SI VÁS. Bez nej umierate, s ňou ste chorí od šťastia. Bez nej ste stratení, s ňou ukrytí v raji. Bez nej ste väzňami, s ňou jej najkrajším otrokom. Láska. Plná bolesti, trápenia a sklamaní. Plná dokonalosti, radosti a pôžitkov. Jediný cit, ktorý nenávidí a zároveň miluje. Láska a jej miliardy príbehov. Nenaplnených, tajomných, zakázaných... Každá má svoj začiatok, ale neistý koniec. Každá sa začína tou nevypočítateľnou iskrou, jediným pohľadom, jedinou sekundou, ktorá odštartuje nový príbeh.

Príde k vám ako tornádo a obráti život hore nohami. Doteraz ste si mysleli, že život už nemôže byť krajší. Mysleli ste si, že to, čo ste už prežili, bolo to najkrajšie. A v jednej sekunde, keď ste JU uvideli pred sebou, vedeli ste, že je to ONA. Vymazala vám celý mozog a nainštalovala nový program. Program, kde začínate lietať, kde nepotrebujete jesť ani spať. Stačí vám pohľad na ňu a máte všetko. Láska. Silná, nebojácna, nepremožiteľná. Vaša.

Niekedy ju máte vedľa seba niekoľko rokov, ani o tom neviete. Niekedy to zariadi jedno náhodné stretnutie, a váš život naberie úplne iný zmysel. Niekedy chodíte okolo nej, ale nevidíte ju. Niekedy to má na svedomí neplánovaná noc. Niekedy musíte precestovať celý svet a nájsť ju v tej najnepravdepodobnejšej krajine. A niekedy, niekedy sa zrodí v jedinej sekunde. A vy už nikdy nie ste ako predtým... Zásah. Bum. Priamo do srdca. Tak silno, že ju nikdy nedokážete vymazať. Prekážky, križovatky, cesty, na ktorých prídu mierne zakopnutia. Aj to robí lásku láskou. Má svoju cenu a rovnako tak aj svoju daň. To všetko musíme prežiť, aby sme si ju vedeli vážiť. Aby nebola pre nás samozrejmosťou. Nechceme ju mať len na prenájom. Chceme v nej bývať celý život a užívať si všetky pôžitky jej sveta.

Musí sa okresať ako ten najjasnejší diamant. Prežiť všetky zemetrasenia. Láska je viera v dokonalosť.

Milión foriem, a predsa jediný zmysel. Milovať a byť milovaný. Najdokonalejší ľudský cit, ktorého sami sme stvoriteľmi. Máme v rukách obrovskú moc, s ktorou musíme zaobchádzať opatrne. Neubližovať. Neničiť. Nezneužívať. Milovať čisto a nevinne. Milovať spôsobom, akým dokáže len ľudská bytosť. Užívať si jeden druhého a nepáliť mosty, ktoré vytvárajú bariéry. Žiť v mene lásky a milovať každý jeden deň. Láska je pri vás. Len sa pozrite bližšie.

1. kapitola

ZAMILOVANÁ

Je to ako šoková terapia trvajúca len pár sekúnd, zato s fatálnymi následkami. Zbadáte ho. Je to ON. Z vašej sietnice sa pomocou 30 miliónov tyčiniek a 7 miliónov čapíkov vyšle impulz do mozgu rýchlosťou asi 432 kilometrov za hodinu. Za 3 sekundy sa vyhodnotí informácia, či on je tým vhodným a potenciálnym objektom. Aktivuje sa ucho, ktoré vníma jeho hlas a smiech. Zapája sa nos, kde identifikujeme jeho špecifický pach. V mozgu nastáva ďalšia veľká výmena geneticky modifikovaných informácií. Pozitívnym vyhodnotením sa zaktivuje 14 miliárd nervových buniek, ktoré prikážu hypotalamu, aby signál poslal do kôry nadobličiek a vyplavil sa tak adrenalín a ďalšie hormóny. Za 4 sekundy ste „v tom“! Lietate ako motýľ na pestrofarebnej lúke. Žalúdok pracuje na 120 percent a srdcový tep sa zvyšuje o 30 až 60 percent. Závislosť od novej drogy fenyletylamínu (FEA) je na svete. Zoznámte sa s láskou a jej chemickou formulou C8H11N.

Láska. To nevysvetliteľné ópium, ktoré vie v jednej sekunde zmeniť pohľad na bežný svet. Ten neporaziteľný cit, ktorý má silu liečiť a uzdravovať. Stav mysle, kde ste vyhrali nad celým svetom a získali nesmrteľnosť. Prišli ste do raja, kde každým vaším dotykom premieňate všetko na zázrak. Každý po nej túži. Primitívna forma citového vzplanutia, chemický kokteil emócií či najsilnejší ľudský cit, nazvite si to, ako chcete. Ak ste ju práve našli, žiarite, ak ju máte dlho, je ťažké si ju udržať v rovnakých podmienkach, ak ju hľadáte, cítite sa ako vojak, ktorý potrebuje odistiť nejakú bombu.

Bola som živel, ktorý sa nikdy neriadil pravidlami a akosi nepriamo a rád porušoval všetky konvencie... Bola som ženou, ktorá rozlišovala len to, čo sa jej páči a čo nie. Samozrejme, do miery, čo dokázalo zniesť moje svedomie, hodnoty a výchova, ktorú som mala v sebe zakorenenú. Ženou, ktorá má veľa spomienok a zážitkov, ktoré jej nik nezoberie. Raz, na tom starom hojdacom kresle, kde budú okolo mňa pobehovať deti mojich detí a budeme oslavovať moje ťažké životné jubileum, sa chcem smiať, že „bolo krásne byť tou bláznivou a nespútanou“, že tých nečakaných nocí mohlo byť pokojne viac! V občianskom mi blikalo číslo 29 a v životopise jeden vážny vzťah, tri seriózne známosti, pár pobláznení a omylov. Nazvime to nabitá skúsenosťami. Okolo môjho veku nenastávala žiadna hystéria. Žiadne depresie, že mi ťahá na tridsať, žiadne silné materinské pudy, že s prvým vyvoleným chcem otehotnieť, mala som len jedinú túžbu – milovať a starať sa o niekoho. Dať mu všetko. Zdalo sa to priveľa? Tak či onak, srdcom som neoblomne zbožňovala svoju prácu, ktorá mi dodávala energiu a pocit dôležitosti v akomkoľvek mojom životnom období. Či som bola na pokraji zrútenia, alebo po najlepšom orgazme, vždy tu bola pre mňa. Pracovala som pre veľké mediálne vydavateľstvo s hlavným sídlom v Prahe, ale svoje aktivity malo aj na Slovensku. Centrálu v Bratislave riadila moja „independent lady“ – Andrea, ktorej som bola po celý čas pravou rukou. Zastávala som dôležitú pozíciu na kreatívnom oddelení a mala na starosti chod niekoľkých mutácií módnych a lifestylových magazínov. Práca, od ktorej som sa niekedy nevedela odlepiť, pretože sa stala mojou každodennou súčasťou. Doslovne. To, že som večer odchádzala na naškrobené večierky alebo povinné spoločenské večere, bolo pre niekoho zábavou, no pre mňa serióznou reprezentáciou spoločnosti. Áno, áno, po určitej hodine som aj ja odhadzovala zábrany a snažila sa užívať si život. A v tom najtajnejšom kútiku srdca čakala na niekoho, kto by dal môjmu životu ďalší zmysel, obohatil mi ducha a zdokonalil existenciu. Ale po tých rokoch som si začala klásť otázku, kde ho tak môžem nájsť.

Ten večer mal patriť Vanesse a oslave jej zásnub, keďže jej partner ju v tom čase práve požiadal o ruku na exotickej dovolenke. Párty žena, ktorá si vedela dokonale užívať. Aj keď mala niekoľkoročný vzťah plný odlúčení a návratov, mala svoj jasný názor na život. Baviť sa v akejkoľvek situácii. Žeby jej recept na dlhoročný vzťah?! Nymfa, ktorá to s chlapmi jednoducho vedela. Nemala som veľkú chuť na nočný život, ale čo nespravíte pre svoju dobrú kamarátku? A ona vedela geniálne presviedčať. Na čokoľvek. Poznáte to. Keď sa najviac netešíte, zväčša ten večer vyjde viac, ako si želáte. Pre mňa bol ojedinelým už len tým, že mojím vnútrom zamával muž, o ktorom som doteraz ani len netušila. A že som mala oči otvorené dokorán, nemusím zdôrazňovať.

Stál v dave ľudí a pre mňa bol absolútne neprehliadnuteľný. Žiaril medzi všetkými. A nespôsobil to ani jeho netypický azúrový sveter. Pozrela som sa bližšie a videla, že stojí vedľa môjho kamaráta Frederika, ktorý bol úspešným architektom. Jeho projekty si začali všímať už aj vo svete. V spoločnosti sa v poslednom období veľmi neukazoval, najmä po rozchode s Richardom. Kto to je vedľa neho?! znela moja prvá myšlienka. Dobre teda, nebolo to prvé, na čo som pomyslela... Moja diabolská časť sa ozvala: Toho chcem! Malo to náboj, z ktorého vám naskakuje husia koža alebo lietajú motýle v bruchu ako pred prvým rande. Milión motýľov... Od Frederika sa však nepohol ani na krok a mne začalo dochádzať, že „on“ môže skončiť akurát tak v náručí môjho homosexuálneho frienda. Začala som chápať ten odvážny sveter. Neváhala som ani minútu a išla ho pozdraviť:

„Drahý, teba som tu nečakala. Aké milé prekvapenie! Ako sa bavíš? Vidím, že máš so sebou zaujímavú spoločnosť!“ vyčarila som svoj šibalský úsmev a horela zvedavosťou, kto je pán Tajomný vedľa neho. Nikdy predtým som ho nevidela. Ako je možné, že ho ešte nepoznám? Prehľad o nezadaných mužoch som relatívne mala.

Otočil sa ku mne a pošepkal mi:

„Izabela, on nie je odtiaľto. Zoznámil nás môj ex.“

„Richard?“ až ma zamrazilo... Jeho bývalého som neznášala. Zakomplexovaný človek, ktorý ma nevie už pár rokov ani len pozdraviť. Človek, ktorý uveril vo svoju výnimočnosť. „Ak sa kamarátil s Richardom, tak to asi nebude nič pre mňa. Toho primitíva si si vo svojom živote mohol odpustiť, ale každý robíme chyby.“

„Áno... Aspoň tento kus mi po ňom zostal. Dnes mi napísal, že prilieta z Londýna do Bratislavy a bude večer v meste. Tak som sa pridal. Neplánovali sme to.“

Ďalšie zvedavé otázky išli bokom.

„Hm, takže víťaza v mojej ankete Objav roka som asi nenašla,“ zamrmlala som a sadla si k baru. Bolo mi hneď jasné, že tento výstavný Frederikov kus je mimo môjho sveta a ja si môžem akurát tak nechať zájsť chuť. Stále som si ho podvedome premeriavala, všímala si jeho gestá a spôsob, akým komunikuje. Aj tak ma zaujímal.

„Predstavíš nás?“ ťukla som lakťom do Frederika a čakala, či ma prekvapí jeho výrečnosť rovnako ako jeho telesná schránka.

„Samozrejme...“

A vtedy do môjho sveta vstúpil on – pán B. Každý muž v mojom živote dostal svoje osobité meno, prezývku, ktorá mi ho vystihovala. On bol tým, ktorého meno som nikdy nevyslovila.

Frederik nás zoznámil a ja som z neho nevedela spustiť oči. Mal zvláštny prízvuk a jemné orieškové oči. Nevinný kukuč, ale vyžarovanie veľkého hráča. To bol magnet, ktorý na mňa vždy fungoval. Akoby som nevedela, že s tými chlapcami by som sa už nemala kamarátiť – nikdy nebudú vernými a poslušnými. Postavou pripomínal skôr talianskeho modela ako vyrysovaného športovca, ale jeho zadok v tesných nohaviciach ma bavil od začiatku. Na zadky som bola úchylná. Priznávam. Mal výrazné lícne kosti, presne také, o akých som ja vždy snívala. Dobre, môj meter sedemdesiatpäť, približne trojky prsia a celkom udržiavaná postava pravidelnými hodinami s trénerom vo fitku tiež neboli úplne mimo konceptu, ale zase som nebola ani Candice s blond vlasmi a výrazom anjela z Victoria’s Secret. Núdzu o mužov som nemala, no na tých „správnych“ som nevedela natrafiť.

Frederik to, bohužiaľ, s alkoholom dosť prehnal a o dve hodiny sme ho nakladali spolu s B. do taxíka. Ale párty sa pre nás neskončila.

„Vanessa, nepoznáš náhodou toho Frederikovho kamaráta?“ Vždy mala dostatočné informácie o mužoch, ktorí sa v meste čo i len mihli.

„Nie, netuším, kto to je... ale vyzerá ako ťažký plejboj. Vidím, že si sa s ním začala baviť, zaujíma ťa?“ spýtala sa. Aj odhad na mužov mala dobrý, no tentoraz asi prestrelila.

„Vraj je to gay. Frederikov nový objav. Na tých mám celkom nos... veď koľko takých je v mojom okolí?!“ narážala som nielen na gay komunitu v mojom pracovnom svete, ale aj v súkromí.

„Gay? Ani náhodou. Pozri sa, s kým prišiel. Síce ich nepoznám, ale tá partička mi príde viac ako hetero. Počkaj chvíľu, idem sa s nimi zoznámiť!“ odhodlane vystrelila za nimi.

Ona sa skutočne nikdy s ničím nemaznala. Živel, ktorý miloval mužov a oni milovali ju. Prototyp ženy, ktorá očarí na prvý pohľad každého. Presne ten typ, čo zbiera všetky tromfy navôkol. Paradoxom je, že o pár mesiacov ide povedať svoje áno celkom nenápadnému, možno chvíľami aj nudnému právnikovi, ktorý nehýri spoločenským životom, ale večere uprednostňuje pri riešení svojich káuz. Nikdy som nechápala, ako to dokáže, baviť sa takým veľkolepým štýlom, a pritom mať takýto vzťah. Vždy tvrdila, že flirtovanie nič neznamená. Že je to len korenie, ktoré síce páli, ale neštípe.

Prišla som k baru po ďalší drink. Pristúpil ku mne B. a nečakane ma oslovil:

„Nechceš ísť so mnou?“ zaznelo nadpozemsky z jeho úst. Alebo len účinkovalo to jeho fluidum...?

„A kam? Som tu s Vanessou, nemôžem len tak zmiznúť,“ ospravedlňovala som sa.

„Myslíš tú babu, čo sa vlní na parkete s mojimi kamarátmi?“ Na chvíľu som ju stratila z dosahu. Ukázal na ňu. Vybuchla som smiechom.

„Preboha!“ To už nevyzeralo ako oslava jej zásnub, ale rovno rozlúčka so slobodou.

„Čaká na mňa jeden môj priateľ – majiteľ podniku odvedľa. Sľúbil som mu, že sa zastavím. Dáme si jeden drink, viac sa nezdržíme. Potom sa vrátime späť.“

Neviem, či to mala byť zámienka, aby mal možnosť byť so mnou, alebo tam len nechcel ísť sám, pretože jeho partiu zabávala tá moja – jediná... Pozrela som sa na parket a uvidela Vanessu, ako svojím tancom zvádza všetkých okolitých mužov.

„Vanessa, môžem sa vypariť na jeden drink vedľa do podniku? B. chce, aby som išla s ním. Vydržíš to zatiaľ bezo mňa?“ Akoby som už počula odpoveď vopred.

„Myslíš, že ja som to niekedy nezvládla? Pozri, čo mám okolo. To je zábava viac než na hodinu,“ dodala svojím klasickým provokatívnym spôsobom.

Odľahlo mi. B. mi podal ruku, obliekol sako a ako správny džentlmen otvoril dvere. Celé jeho správanie nasvedčovalo tomu, že som v dobrých rukách. Je naozaj gay?

Neprestala som na to myslieť. Chcela som byť taktná, nespýtať sa ho to hneď, akoby bol na tom postavený svet. Hovoril v hádankách, nebola som si istá ani tým, kde pracuje a odkiaľ pochádza. Stále rozprával o tom, že cestuje a domovov má niekoľko. Brala som to tak, že o sebe nechce veľa hovoriť, najmä žene, ktorú spoznal len teraz.

„Toto je ten podnik? Chodím okolo neho veľmi často, ale nikdy som nemala príležitosť navštíviť ho.“ Bola to veľmi príjemná kaviareň, ktorá sa cez víkend zmenila na tanečný klub.

Zoznámil ma s Oliverom. Na prvý pohľad pohodový a vtipný chalan, ktorého tvár som už niekde predtým videla. Kde to len bolo? Športová postava, veľké pevné ruky, akoby robil nejaký bojový šport alebo fitnes. Cez jeho vypasované tričko bolo ľahké identifikovať, koľko kociek pod ním skrýva. Takých, ako je on, som stretávala pomerne často u nás vo fitku. Škoda, že s nami nešla Vanessa, určite by sa jej Oliver páčil – toto je presne jej typ, pomyslela som si.

„Rada ťa spoznávam, Oliver. Nikdy predtým som tu nebola, musím uznať, že to tu máš krásne,“ začala som veľmi zdvorilostnú debatu na začiatok.

„Ďakujem. Vidíš, odteraz budeš vedieť, kam máš chodiť. Si mojím hosťom. Kde ste boli doteraz?“ namieril otázku na nás oboch, ale B. sa ozval prvý. Oliver bol veľmi pozorný, bolo vidieť, že B. si vyberá veľmi dobrý okruh známych. Teda až na pochybného Richarda. Nechápala som kombináciu tých dvoch. To bude jedna z otázok, ktoré sa zajtra Frederika spýtam... Ako sa s ním len môže kamarátiť?!

„Boli sme vedľa, chalani z vysokej ma tam stiahli, a tam som stretol Izabel...“ odpovedal B.

„Počkať, vy dvaja ste sa spoznali len teraz?“ spýtal sa zvedavo Oliver. Veď aj mne bolo čudné, prečo ma hneď ťahá vedľa a zoznamuje so svojím dobrým kamošom, hovorila som si v duchu.

„Áno, Izabel tam oslavovala zásnuby!“ objasňoval situáciu B.

Oliver nechápavo krútil hlavou a povedal: „Prosím? Trošku ste ma zamotali.“

„Nie moje! To by som tu s vami asi nesedela!“ vybuchla som smiechom a pokračovala: „Oslavovala som zásnuby svojej kamarátky Vanessy.“

To meno ho zaujalo. Na chvíľu akoby zneistel a jeho výraz tváre niečo naznačoval. Akoby mu to meno čosi pripomenulo...

„Povedala som niečo nevhodné?“ spýtala som sa.

„Nie, nie, prepáč, len mám s tým menom spojené určité obdobie svojho života. Sorry. Trošku som uletel.“ Bola to zvláštna reakcia od muža, ktorý vyzeral ako Rambo po poriadnej dávke steroidov.

Cítila som z neho nejaké zvláštne vibrácie. Keď hovoril o Vanesse, zatriasol sa mu hlas. Niečo mi tu nesedelo. Oliver... Hm... Začala som vyhodnocovať všetky možnosti. Poznám len troch Oliverov vo svojom okolí. A vtom mi to zaplo. Žeby Vanessina prvá láska zo strednej? Preboha. Hádam to nie je on! Dostávala sa z neho niekoľko rokov. Spomínam si na iks večerov, kde preklínala jeho meno, kde chcela zabudnúť na toho človeka. Odsťahoval sa do Kalifornie a zbieral skúsenosti v rodinnej firme, zarábal peniaze... a ďalej ten príbeh nepoznám. Vedela som len, že bola šťastná, že už ho nemôže stretnúť na Slovensku. Nikdy som ho nevidela, dokonca bola naňho natoľko alergická, že jeho fotku mi ukázala len raz a potom ju teatrálne roztrhala, mysliac si, že tým uľaví svojmu srdcu. Ale predsa som si stihla zapamätať jeho vyholenú hlavu a vyrysované telo pripomínajúce Vina Diesela z filmu Rýchlo a zbesilo. Bola to pre ňu uzavretá kapitola, ktorú už nikdy nechcela otvárať. Nebola som si stopercentne istá, či je to skutočne on, ale ženská intuícia vie zamiešať karty v mnohých prípadoch. A veru ja ju mám veľmi silno vyvinutú. Pátrala som ďalej:

„Prečo si sa rozhodol otvoriť kaviareň práve tu? Podnikáš v gastronómii?“

„Nie, toto je môj prvý počin. Vždy som sníval, že budem mať niečo vlastné, obľúbené miesto, kde sa budú stretávať všetci moji kamaráti. Chcelo to však čas. Dlho som bol preč,“ rozhovoril sa.

„A kde si doteraz pôsobil alebo žil?“ Išlo do tuhého...

„V Kalifornii. Po strednej som tam odišiel.“ Prvá indícia je vonku, hovorila som si. Pokračoval: „Nešťastná láska do toho... potreboval som vypadnúť...“

Tak predsa! Predýchavala som tieto informácie pri fľaši šampanského, ktoré B. objednal. Mohla som tušiť, že nepôjde len o jeden pohárik. Na chvíľu som zabudla, že je pri mne. Dostalo ma to. Čo teraz? Mám napísať Vanesse? Mám jej o ňom povedať? Vedela som, že keď to otvorím, jej ťažko pozošívané srdce bude opäť krvácať. Ani vo sne by mi nenapadlo, že človek, ktorého dnes spoznám, ma predstaví Oliverovi, mužovi, o ktorom som počúvala od

Vanessy ako o spriaznenej duši a chemickom prvku, ktorý nevie opustiť jej hlavu ani srdce. Podotýkam, od strednej!!! Dnes jej ťahá na tridsaťtri! Jej zásnuby boli po dlhom čase svetlým momentom v živote, tak prečo by som mala kaziť jej rodiace sa šťastie na celý život?

Prešla viac ako hodina a mne pípla esemeska od Vanessy.

„Kde si? Prídem za tebou.“ Neveriacky som čítala jej správu a nedokázala spätne reagovať. Ako zachránim túto situáciu? Naznačila som mu, že Vanessa ma vedľa očakáva.

„Nech príde sem,“ znela okamžitá a pohotová reakcia od Olivera. Na chvíľu sa mi zdalo, že tento scenár niekto dopredu naplánoval.

„Neviem, či je to dobrý nápad,“ vykrúcala som sa.

„Prečo myslíš?“ spýtal sa B. Naraz sme sa ocitli v trojuholníku, kde len jeden z nás vie, o čo tu ide. Len ja.

„Vanessa mi píše, že je unavená, najradšej by išla domov. Nechcem ju tam nechať samu.“ Možno lacná výhovorka, ale bola jediná, čo mi v tej chvíli napadla.

„Prehovor ju ešte na jeden drink, nech príde za nami, rád ju spoznám,“ začal ma Oliver prehovárať netušiac, že si kope svoj vlastný hrob. To si myslíš len ty, že o nič nejde! hovorím si v duchu. Keby si len vedel, čím všetkým si Vanessa musela prejsť. B. celú túto trápnu situáciu zachránil:

„Ak chceš odísť, žiadny problém. Odprevadím teba aj Vanessu a zavolám vám taxík.“ Jeho nenútená galantnosť mi veľmi imponovala.

„Ďakujem, to bude asi najlepšie.“ Práve som mala rozpísanú správu pre Vanessu, keď sa vtom otvorili vstupné dvere. V nich sa vynímali dlhé blonďavé vlasy a dokonalá postava supermodelky. Vždy som hovorila, že je jej v kancelárii škoda. Aj keď svoje zbrane vedela využívať aj tam.

„Pozri, to je Vanessa!“ skríkol B. a rukou jej naznačoval, že sedíme tu. Toto je zlý sen. Pozrela som sa na Olivera a v jeho očiach som po všetkých tých hrdinských rečiach uvidela strach.

„Ahojte, ako sa bavíte? Píšem ti, ale neodpovedáš mi. Šťastie, že si mi povedala, kam idete,“ poznamenala Vanessa už jemne pod parou.

Šťastné rozhodnutie to asi nebolo. A ani to, že prišla sem. Chcela som ju uchrániť pred tým sklamaním, o to viac v tomto čase. Poznáte ten pocit, však? Poznáte to, keď vaše srdce zasiahne človek, ktorého neviete z neho dostať celé tie roky? Podvedome sa snažíte zabudnúť a neopakovať si tie krásne situácie, ktoré ste s ním prežili. Pokúšate sa umyť z jeho vône, z jeho sladkých slov a všetkého, čo vám ho pripomínalo. Vymazať každú spomienku, ktorá vás doslova bičovala.

Vanessa sa ocitla pri našom stole. Stála tam a ja som nevedela, čo v tej chvíli urobiť. Ako zabrániť blížiacej sa katastrofe. Keď Oliver započul jej hlas, otočil sa priamo k nej. Mali ste vidieť výrazy ich tváre. Obaja zostali ako v nemom filme. Nastalo pri nás hrobové ticho a nikto z nás netušil, čo sa bude diať. Videla som, že Vanesse bolo na odpadnutie. Emočný šok, zástava srdca. Jej oči – to bol autentický súboj lásky s nenávisťou.

„Neverím. Ako je možné, že si tu?“ zostala ako zaseknutá. Oliver zamrzol. Práve mu došlo, že meno Vanessa nebolo len nevydareným flashbackom.

„Ja? Čo tu robíš ty?“ zakoktával sa a lapal po dychu. Bolo zrejmé, že medzi nimi sa to celé ešte neskončilo.

„Ja tu žijem, ako vieš,“ rezolútnym a nahnevaným hlasom sa začal jej monológ plný výčitiek. „Povedal si mi, že na Slovensko sa už nikdy nevrátiš!“ Tentoraz to doslova nenávistne zrevala a pár ľudí okolo nás otočilo zrak na divadlo pri našom stole. „Prečo si sa vrátil? Prečo? Mohla som ďalej pokojne spávať s pocitom, že ťa už nikdy nestretnem!“ Tie posledné tóny v jej hlase kričali od riadneho zúfalstva.

V momente to celé pochopil aj B. a zrazu sme mali pred sebou hotovú argentínsku telenovelu s dokonalým obsadením.

„Vrátil som sa. Otvoril som si podnik, ten, o ktorom som vždy sníval, pamätáš?!“ neodpustil si poznámku, ktorá nebola namieste.

„Áno, ale nie tu. Takto to nemalo byť,“ tlačila sa jej prvá slza do očí, ktorá by sa v sekunde premenila na vodopád, ale zachraňovala ju myšlienka na to, že práve oslavuje svoje zásnuby. Svojho muža už našla, aj keď si nemyslela, že pred oltárom skončí práve s ním. Ten princ mal byť Oliver.

„Viem. Všetko sa zmenilo. Prišiel som sa na Slovensko usadiť.“ Jeho životné hodnoty sa pravdepodobne zmenili. Pravdepodobne nebol ten správny čas na spojenie ich duší. Pravdepodobne jeden z nich bol viac vyzretý a „pripravený“ milovať.

„Usadiť? Ty? Človek, ktorý si chcel užívať až do konca života, nikdy sa neustáliť, a ktorý k životu nikoho nepotreboval?“

Táto debata nepatrí nám. „Musíme odísť. Rýchlo,“ povedala som B.

„Necháme vás, Vanessa. Evidentne si máte čo povedať.“ Diplomaticky som vyhlásila, že sa presunieme o pár stolov ďalej.

V druhej časti podniku sa tancovalo a mnohí sa zabávali v rytme soulu. V tej chvíli už pre mňa nikto iný neexistoval. Neregistrovala som nikoho, len jeho. Otvorené a vtipné rozhovory, názory, ktoré sme obaja prijímali za spoločné. Bezváhový stav. Pretancovali sme spolu celú noc. Šampanské tieklo prúdom a ja som sa cítila ako vystrihnutá z prvej scény koprodukčného amerického seriálu Zamilovaná lady. On nemôže byť gay. Cítim tú chémiu medzi nami. To sa nedá zahrať. Nevydržala som to. Musela som sa ho to nejako spýtať.

„Som rada, že Frederik stretol niekoho, ako si ty. Úprimne, po tom nevydarenom vzťahu si zaslúži mať po boku dobrého človeka.“ Bože, nech sa prepadnem, nikdy som tak strašne neklamala. JA nikdy viac som si neželala, aby to nebola pravda.

Vtom začali hrať jednu z mojich obľúbených piesní od Delilah... Pamätám si to ako dnes, rovnako ako jeho špecifické pižmo, ktoré ma priťahovalo. Pritisol si ma k sebe, akoby sme sa poznali roky. Naklonil sa ku mne a príznačne vtipným tónom hlasu mi pošepkal do ucha:

„Ale ja nie som gay!“

Okamžite mi zamrzol úsmev a tam dole som zacítila, ako sa v ňom začal ozývať ten pravý muž. V hlave mi blikol obrovský otáznik. Odtiahla som sa a prekvapene som vykríkla:

„Ale, ale, ale...“ Nevedela som sa vykoktať. „Ale veď si prišiel s Frederikom, boli ste stále spolu, neodlepili ste sa od seba a celý večer mi o tebe básnil. Myslela som si, že si jeho nový objav. A ešte k tomu ten sveter!“ nestačila som zo seba vykričať všetky indície.

„Aký máš problém s mojím svetrom? Veď to je nový kúsok od Zegnu,“ usmial sa presne tým spôsobom, ako to robia modeli z našej módnej rubriky New faces.

„Si si naozaj istý, že nie si gay?“ neudržala som svoj smiech a vybuchla som. „Ktorý normálny chlap pozná Ermenegilda Zegnu?“

„Tak prepáč, že sa zaujímam o módu, je na tom azda niečo čudné?!“

„Naopak, som potešená. Tak trošku sa v nej pohybujem.“

„Pozri, viem presne, akú mám orientáciu. A viem presne, že ma neskutočne priťahuješ...“ Stále mal na sebe ten nebeský výraz a ja som ho mala chuť spoznať až do poslednej nitky jeho kašmírového kabáta, ktorý bol, mimochodom, tiež od tohto milánskeho dizajnéra.

„Si pre mňa zaujímavým prekvapením,“ konštatovala som po odhalení večera.

„Prečo, prídem ti niečím zvláštny?“ spýtal sa.

„Ak nepočítam ten sveter...“ naďalej som si z neho uťahovala. „Neviem, máš v sebe špeciálnu prísadu, s ktorou som sa ešte nestretla,“ adresovala som mu odvážne priznanie.

„A možno ju ani nikdy nechci odhaliť,“ dodal. Vtedy som netušila, akú životnú pravdu v tejto vete vysloví.

„Dôvod?“

„Keď odhalíš ingrediencie, už ťa prestanem baviť.“ Celkom trefné na svetríčkara od Zegnu.

Jeho jemný náznak záujmu ma nenechal chladnou. Prvotné signály a dvojzmyselné narážky boli korením, ktoré sme večerali celú noc. Niekoľkochodové menu sme zakončili prvým nevinným bozkom, pri ktorom sa všetky bublinky v tele zdvojnásobili.

„Chutíš nebezpečne,“ stále sa hral so slovíčkami.

„Nie viac ako ty. Mám pocit, akoby som jedla zo zakázaného stromu.“

„Ten chutí predsa najlepšie, nepoznáš to príslovie?“ Ani mi v tej chvíli nenapadlo spýtať sa, či tie slová mali signalizovať jeho aktuálny status – som zadaný. Úprimne? Bolo mi to jedno. Zatiaľ.

O niekoľko stolov ďalej boli už v družnom rozhovore Oliver s Vanessou.

„Vidím dobre? Vanessa a Oliver opäť spolu?“ vyhŕkla som.

„Veď ti hovorím, že zakázané ovocie chutí najlepšie,“ kontroval mojej otázke a pritisol si ma k sebe bližšie.

Na diaľku to vyzeralo, že pripravovaná svadba ešte nie je taká istá, ako by sa na prvý pohľad zdalo. Nebol čas na ďalšie filozofovanie. Pomyselným mávnutím na Vanesssu som sa rozlúčila a ešte skôr, ako by som mala chuť urobiť niečo naozaj hriešne s B., som radšej išla spať. Nenaliehal. Odprevadil ma k taxíku a poďakoval za krásny večer, ktorý si musíme ešte niekedy zopakovať.

„Dobrú noc, kráska. Verím, že sa čoskoro uvidíme.“ Pobozkal ma nežne na obe líca. Urodzené spôsoby a výchovu mal v sebe vštepenú. Šípila som silné rodinné zázemie.

Druhý deň ráno. Vyzváňajúci telefón, ktorý som zdvihla ešte s nerozlepenými očami o jedenástej predpoludním, bol Frederik. Na druhej strane sa ozval zúfalý hlas s obrovskou opicou:

„Izabela, čo sa včera stalo? Strašne som sa opil a nič si nepamätám! Veľmi sa ospravedlňujem, ak som urobil niečo, čo som nemal. Povedz mi, prosím, že som neurobil žiadny škandál v spoločnosti.“ V sekunde som premýšľala, či mu mám povedať o tom, ako sa zrútil na jeden zo stolov, rozbil niekoľko pohárov a padol na zem, alebo to, že sa chcel bozkávať s otrasnou transkou so strojčekom na zuboch. Neviem, ktorá pravda by ho bolela viac. Nakoniec som celú drámu vynechala a upokojila ho:

„Buď v pohode. Nič také hrozné sa nestalo.“

„Strašne ma bolí hlava. Už nikdy nechcem vidieť alkohol,“ zaprisahával sa klasickou vetou „neúspešne vyliečených“.

„To je tak, keď ideš von raz za pol roka a chceš stihnúť všetko, čo si zameškal,“ uťahovala som si z neho. Eufória z tej noci asi vo mne spôsobila, že ja som tentoraz vstala bez bolesti hlavy.

„Už mi to nikdy, nikdy nedovoľ! Prosím ťa!“ nariekal mi do telefónu ako malé dieťa, ktoré nedostalo mlieko na raňajky. „A ty si sa ako bavila?“ Vtom si spomenul, že v ten večer bol pri nás aj B. „Ozaj, ako ste vy dvaja spolu dopadli? Dúfam, že si mi na môj objav dávala pozor!“ Stále sa tváril, ako keby mu patril na najbližšie tri mesiace.

„Bol to bláznivý večer, v mnohých smeroch. Všetko ti porozprávam na dnešnej večeri u mňa. Ale jedno musíme prebrať už teraz. Ako je možné, že si mi vtedy nepovedal, že B. nie je gay?“ spýtala som sa ho s výčitkou v hlase.

„Vážne som ti to nepovedal?“ začudoval sa a ja som si presne vybavovala jeho nevinný výraz nevidiaceho a nepočujúceho.

„Nie, nepovedal. Respektíve si už nestihol. Vykresľoval si mi ho ako niekoho, koho chceš, ako keby mal večer skončiť v tvojej posteli...“

„Tak to by som si nepochybne želal, ale to sa mi asi nesplní. Zato ty by si mohla. Je dokonalý.“ Okamžite zmenil rétoriku a fokusoval „svoj“ objav na mňa.

„Áno, zdá sa byť. Ale vieš, aká som pri chlapoch opatrná. Tie tŕne mi za to nestoja.“

„Ha, zrazu...“ zasmial sa.

„Tak kedy dáte rande?“ naliehal.

„No tak, to nezáleží na mne. Nechcem nič siliť.“

„Klameš. Vždy si ideš za svojím. A vždy dostaneš, po čom túžiš.“ Odhadol ma správne. Veci, ktoré som v živote chcela, som aj dosiahla. Viac-menej som to mala v sebe zakódované už od detstva. Vždy v prvej lavici. Vždy nástenkárka a triedna predsedníčka, čo vyhráva recitačné súťaže. Vždy s pochvalou od triedneho učiteľa a vyhlasovaná v kostole za najlepšiu žiačku triedy. Ale v živote už nešlo o to, kto nazbiera najviac včeličiek a dostane jednotku, ale o to, kto vie ním skutočne plávať.

„Preboha, nehraj sa na nedostupnú. Máš šancu, zlatko, tak do toho choď!“ nabádal ma. „Keď nie ja, tak aspoň ty!“ smial sa do telefónu.

A ja som sa tej šance chytila, ako keby som bojovala o vstupenku do raja vyvolených. Nehovorím o žiadnej láske na prvý pohľad. Hovorím o niekom, kto vás v tom čudnom tmavom pralese plnom nadržaných a nevychovaných šeliem absolútne ohúri.

Uprostred rozhovoru mi začala zvoniť aj Vanessa. Ďalšia, ktorá sa mala po tej osudnej noci z čoho spovedať.

„Volá mi Vanessa, musím jej to zdvihnúť, Frederik, píšeme si a dávame večeru o siedmej, nezabudni. Pa,“ ukončila som telefón a zdvihla ďalšiu horúcu linku.

„Ja sa zbláznim. Prečo sa to vždy musí v živote tak zamotať? Prečo prišiel vo chvíli, keď ho už nemôžem mať?“ zúfalo nariekala, pričom ma ani nestihla pozdraviť. Ďalšia s opicou na krku.

„No dobré ráno prajem, smutná princezná. Pokojne. Ako sa skončil váš večer?“ Horela som zvedavosťou, pretože posledný moment, keď som v noci videla Vanessu, bol, ako Oliverovi leží na jeho svalnatom ramene. Ktovie, či na ňom aj neskončila. S jej sexuálnym apetítom by som si na to aj stavila.

„Ani ti nebudem hovoriť, lebo ma ako moja družička a kamarátka na mieste zabiješ!“ No, čo som vravela?! A je to tu...

„Ty si sa s ním vyspala? Zbláznila si sa? Veď to bola tvoja oslava zásnub! Povedz mi, že to nie je pravda...“

„Ach, Izabela, takmer sa to stalo. Je to silnejšie než ja. Zrazu sa tam objavil, a všetko, čo som k nemu cítila, sa vrátilo. Ako bumerang. Neviem, či dokážem v živote milovať niekoho viac ako jeho... Všetka tá nenávisť je zrazu preč.“ Nevedela som, čo jej mám na to povedať. Vedela som identifikovať lásku, vedela som, čo pri nej človek pociťuje, ale nevedela som, ako silno vie človeka zničiť, položiť na zem a v sekunde zahodiť všetku bolesť... Do tej dimenzie som sa ešte nedostala. Tento životný okamih na mňa ešte len pokukoval. Pokračovala vo svojom monológu:

„Bol presne taký, akého som ho chcela mať pred pár rokmi, keď sme sa rozišli. Vtedy ho zaujímali úplne iné veci, dnes je to konečne dospelý muž s jasnou víziou do budúcnosti,“ lamentovala nad ním a akoby podvedome chcela zahmliť veci, ktoré sa v ten večer udiali.

„Takže čo sa stalo?“ chcela som počuť okamžite pravdu.

„Neboj, neurobila som nič zlé. Cítila som na sebe ten obrovský kameň na zásnubnom prsteni, ktorý ma zastavil pred totálnym zlyhaním. Keď sme sa lúčili, iba ma pobozkal.“

„Iba...?“ neverila som jej.

„No dobre, boli sme v aute a hodinu sme sa od seba neodlepili. Ale nespala som s ním, prisahám!“ To bol jeden z tých jej prevratných názorov, akože fajka vlastne nie je sex.

„Mňa z teba porazí. Myslíš si, že tie bozky nič neznamenali?“ kázala som jej ako kňaz na svätej spovedi. „Jedným bozkom sa to všetko začína, nezabúdaj...“

„Už neverím na náhody. Vieš, koľko otázok mi teraz koluje v hlave? Nemôžem sa poriadne na nič sústrediť. Neviem, či je správne, že si beriem niekoho, ku komu nemám také silné city napriek tomu, že ho milujem! Koľko tých podôb lásky, preboha, existuje? Veď to je choré!“ Vanessa začala mať vo svojich citoch poriadny hokej, a fakt, že o pár mesiacov mala predstúpiť pred oltár a zobrať si muža svojho života... Na to nebol práve ten najlepší čas.

„Život nám vždy postaví do cesty niečo, s čím sa musíme popasovať. Musíme urobiť rozhodnutie. Zobrať do rúk zodpovednosť a rozhodnúť sa, čo je správne,“ znelo moje posolstvo k nej. „Čo chceš teraz urobiť?“

„Musím sa s ním ešte vidieť.“

„Vanessa, vieš, že sa to neskončí dobre. Chceš podviesť Martina tesne pred svadbou?“ Aj keď v jej prípade by to nebolo prvýkrát. Kedysi sme už niečo podobné museli hasiť. Žiaľ, neúspešne. Im to však pomohlo „reštartovať“ ich vzťah.

„Chcem sa s ním porozprávať. Možno prišiel v správny čas, možno mi ho ten hore poslal v poslednej chvíli...“

„Možno, možno... Život je veľmi krátky na slovo možno,“ začala som polemizovať.

„Veď práve. Musím si to v sebe všetko urovnať.“

„Rozumiem, ale tvoja pochybnosť už teraz o niečom vypovedá. A poznám presný scenár, ako sa to skončí.“

„Ako?“