Ukážka z elektronickej knihy

Copyright © 2015 by Abby Hanlon

This edition published by arrangement with Dial Books for Young Readers,
an imprint of Penguin Young Readers Group, a division of Penguin Random
House LLC.

Translation © Katarína Škorupová 2016

Slovak edition © Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o., Bratislava 2016

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto knihy sa nesmie reprodukovať
ani šíriť v nijakej forme ani nijakými prostriedkami, či už elektronickými,
alebo mechanickými, vo forme fotokópií či nahrávok, respektíve prostredníctvom súčasného alebo budúceho informačného systému a podobne
bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

Z anglického originálu Abby Hanlon: Dory Fantasmagory and the Really True Friend, ktorý vyšiel vo vydavateľstve Dial Books for Young Readers, an imprint
of Penguin Group (USA) LLC, preložila Katarína Škorupová.

Zodpovedná redaktorka Anna Šikulová

Editor Erik Fazekaš

Sazba a zalomenie ITEM, spol. s r. o., Bratislava

Tlač Patria I., spol. s r. o., Prievidza

Cena uvedená na obálke knihy je nezáväzným

odporúčaním pre konečných predajcov.

ISBN 978-80-556-2259-0

10 9 8 7 6 5 4 3 2 1 

www.slovart.sk

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2020

PRVÁ KAPITOLA

Dora bláznivá

Volám sa Dorka, ale všetci ma volajú Dora bláznivá alebo Dorota, alebo Dorka magorka. Toto je moja rodina.

Mám mamu, otca, staršiu sestru a brata.  Sú to ozajskí normálni ľudia. No mám aj príšerku a dobrú vílu, a tie nie sú ozajské, lebo ich vidím len ja.

Príšerka Zorka spáva pod mojou posteľou a od rána do večera sa spolu hráme. Moja dobrá víla sa volá pán Otrava. Žije v lese, ale zjaví sa vždy vtedy, keď som v hroznej kaši. A to mi hrozí práve teraz, pretože…

… zajtra sa začína škola!

Zorke sa s tým zverím pri našej obľúbenej hre: Cvičme v rytme.

„Super! To miesto s vodnými fontánkami na pitie!“ vykríkne nadšene. „Je tam veľa detí a skoro žiadni dospeláci! Hurá! Zbožňujem to tam! Poďme sa pobaliť!“

A hneď aj začala písať zoznam vecí, ktoré by som si tam mala  zobrať.

„Prepáč, ale toto naozaj neviem prečítať,“ hovorím jej.

Prečíta mi to ona. „Prosím, zober si zajtra do školy: otcovu špinavú bielizeň, salámu a citrónovú šťavu.“

„Fakt čudný zoznam,“ vravím jej. „Si si istá, že si pamätáš, čo to tá škola vôbec je?“

„Jasné, absolútne istá!“ hovorí mi.

„No dobre,“ snažím sa jej veriť.

Najprv teda  pozbierame po dome  všetky otcove  špinavé  šaty.

Potom si napchám všetky špinavé šaty do batoha. Vyzerám ako veľká baba s kopou domácich úloh.  Takže preto sme to robili!

Potom vkĺzneme do kuchyne. Našťastie tam nikto nie je. Zhrabnem celú kopu nakrájanej salámy a vložím si ju do obedára. Mama mi fakt nikdy nedá dosť salámy.

Nakoniec vezmeme citrónovú šťavu.

„Tak dobre, a teraz rozlúskneme,  čo je vlastne toto,“ hovorím Zorke. „Trošku si z toho srknem a ty mi povieš, čo sa zmenilo.“

FUJ! BLÉÉÉ!

„Tak čo?“ pýtam sa.

„Máš OBROVSKÉ svaly!“ zľakne sa Zorka.

„Čo ešte?“

„A kosti sa ti rozsvietili ako žiarovky!“

„A čo ešte?“

„Máš obočie s nadprirodzenými schopnosťami!“ tvrdí Zorka. Nemám šajn,  čo s tým, ale celkom sa mi to páči.

„Dobre, beriem si ju!“ súhlasím.

V tej chvíli vojdú do kuchyne moji súrodenci.

„Čo tu robíš?“ spýta sa Viola.

„Nič,“ odvetím. Zorka zatiaľ schováva citrónku do obedára.

„Je ti, dúfam, jasné, že do školy sa musíš slušne obliecť, Dorota!“ vraví moja sestra Viola. „A nieže budeš chodiť od rána do večera v tej starej špinavej nočnej košeli.“

„A v škole sa nesmieš rozprávať sama so sebou,“ dodáva môj brat Luky.

„Ani presúvať nábytok po triede a stavať si pevnosť ako minulý rok,“ tvrdí Viola.

„Musíš jednoducho prestať fantazmagoriť!“ hovorí mi Luky. „Zapamätaj si to!“

„Presne,“ pritakáva Viola so zdvihnutým prstom. „Nech sa deje čokoľvek, svoju fantáziu musíš udržať na uzde.“

„A nehovor nikomu, že u nás žijú príšery!“ hovorí Luky.

„A už vôbec nespomínaj Pažravicu Žravicu!“ dodáva Viola.

„Koho? S tou som už dávno skončila,“ klamem presvedčivo, hoci sa na ňu hrávam najradšej.

Pažravica Žravica je zlodejka. Má stosedem rokov a veľké ostré zuby. Chce ma uniesť a zavrieť do jaskyne, ale ja som ju prekabátila. Som totiž poriadne prefíkaná.

„A hlavne si musíš vtĺcť do hlavy toto: NESMIEŠ BYŤ SAMA SEBOU!“ prikazuje mi Viola. „Dokážeš to?“

„Dora bláznivá, na čo to zase zízaš?“ preruší ju Luky. „Dávaj predsa pozor!“

„Vieš, prečo ti to všetko hovoríme?“ Viola mi potrasie plecami. „Počúvaj ma!“

„AK ZAS BUDEŠ DORKA MAGORKA, NIKTO SA S TEBOU NEBUDE KAMOŠIŤ!“

Violine slová na mňa dopadajú ako lavína  kamenia, celú ma zavalila.  Všetky príšery sa jej zľakli a zmizli.

„Čože?“ spýtam sa potichu.

„Ne-bu-deš mať žiad-nych ka-mo-šov,“ slabikuje Viola dôrazne.

„Ále, neboj sa,“ hovorím, no v duchu sa vidím opustená a schúlená v kúte triedy.

„Ak chceš mať kamošov,“ vraví Viola, „počúvaj! Priprav si do školy vhodné oblečenie!“

„Okej, už bežím,“ rýchlo vycúvam z kuchyne, vybehnem po schodoch a zabuchnem za sebou dvere na svojej izbe.

Najrýchlejšie, ako sa dá, vyhádžem zo šuplíkov všetko oblečenie. Nahádžem ho  na obrovskú kopu, aby som si mohla vybrať,  čo si zajtra oblečiem.

Prehrabávam sa vo svojich najlepších veciach. Čo si len mám vziať?

„Tú čiapku si rozhodne zober,“ prikyvuje Zorka.

„Tiež si myslím,“ súhlasím s ňou.

„Ale čo si oblečiem ja?“ pýta sa ma Zorka.

Minulý rok chodila so mnou do školy každý deň. Teraz sa mi však zdá, že už by radšej mala zostať doma. Najmä ak si spomeniem, ako to minulý rok dopadlo.

Zorka sa stále pýtala na záchod, hoci jej vôbec nebolo treba. Len sa tam chcela hrať s mydlom. Preto ju tam jedného dňa učiteľka nepustila. A hádajte, čo sa stalo! Vtedy jej naozaj bolo treba! Takže viete už, čo sa stalo? Celú dlážku po…