Start

Text © 2015 by Gustáv Murín

Illustrations © 2015 by Samuel Vrana

Design © 2015 by Viera Fabianová

Slovak edition © Ikar by 2015

ISBN 978-80-551-4192-3

Gustáv Murín

5 × P

Prvá pomoc pri partnerských problémoch

Ilustroval Samuel Vrana.

Redigovala Magdalena Borovcová.

Graficky upravila Viera Fabianová.

Vydalo vydavateľstvo Ikar, a. s., Bratislava v roku 2015

ako svoju 695. publikáciu v elektronickej podobe.

Prvé vydanie.

Sadzba a zalomenie do strán PRO 2, a. s., Bratislava.

■ Bezpečné pravidlá domácnosti

„Domov sú ruky, na ktorých smieš plakať,“ napísal básnik Miroslav Válek. Ale na to, aby nám doma nebolo každú chvíľu do plaču, potrebujeme základné pravidlá spolunažívania. Tie vychádzajú z toho, že pohľad ženy a muža na to ako funguje domácnosť sa líšia, ale nevylučujú! Každý tam môže nájsť to svoje na prospech oboch.

Párové súžitie sa v minulosti vyučovalo! Naši predkovia totiž vedeli, že funkčná domácnosť má pravidlá a tie si treba osvojiť. Pravda, v Štátnej gazdinskej škole vo Veličnej sa od roku 1918 tomuto umeniu učili len mladé adeptky na manželstvo, ale verím, že emancipácia pokročila tak ďaleko, že téma zaujme aj mužov.

V tejto knihe si preberieme všetky kritické momenty partnerského súžitia, aby sme našli cestu k pohodovému partnerstvu. Povieme si viac o tom, prečo sa hádame, a tiež ako to, že sa hádame, obrátiť na vzájomný prospech.

■ Prečo sme spolu?

Za tisícročia sa párové súžitie ukázalo ako najefektívnejšie, hoci poznáme aj iné kombinácie vrátane mnohoženstva, mnohomužstva i feministických extrémov.

Je to preto, že sme súčasťou duálneho sveta, kde platí dialektická súhra protikladov – deň a noc, príliv a odliv, zima a teplo, jin a jang, muž a žena. Aj počítačový binárny kód je duálny! Duálne partnerstvo sa za stáročia osvedčilo ako najvhodnejší kľúč na riešenie životných situácií práve preto, že muž a žena predstavujú dve rôzne stratégie riešenia každého problému. Jedna je silová a druhá jemná a nemusí nevyhnutne byť prvá spojená s mužom a druhá so ženou. Navyše do cieľa obvykle vedie kombinácia oboch.

Pre názornosť uveďme príklad:

■ Príklad duálneho riešenia dopravnej pokuty 

Nedávno sme sa celá rodinka, vrátane dvoch dcér, vybrali autom navštíviť našich známych v Broumove a na dlhej ceste sme prechádzali mestom Hradec Králové. Než som sa stihol ako šofér rozhliadnuť, už tu bola križovatka a na nej oranžová. Tak som ju prebehol a vzápätí, po pár metroch, zastavil na ďalšej križovatke na červenú. Vzápätí sa za nás zaradilo policajné auto. Zneistel som a vopred sa pripravoval na najhoršie. Počul som desiatky príbehov, ako to kto dokázal s policajtmi uhádať, ale mne to jednoducho nejde. Spomenul som si však na radu nášho chalupárskeho suseda Ľuboša Vlčka z Havířova, že všetko, čo sa týka techniky, sa v prípade pokuty dá spochybniť. A tu sa mi naskytla ukážková príležitosť tú radu zužitkovať. Len čo blikla zelená, pohol som sa, ale to sa už rozsvietil policajný maják a musel som zastaviť. Tak som v tom decembrovom chlade vyrazil len tak v košeli do boja.

Tí policajti vyfasovali novú kameru a veľmi sa z toho tešili. Hneď mi aj názorne predviedli zábery, ako po zhasnutí oranžového svetla (viete, že svieti len 8 sekúnd?) sa to naše autíčko naozaj neuveriteľne dlho blížilo ku križovatke a prebehlo na červenú. Pokutu sa mi nechcelo platiť, a tak som skúsil argumentovať, že sú to zábery z boku, takže tie svetlá na semafore naozaj nie sú poriadne vidieť. Veľmi sa urazili. Ohovoril som im novú hračku...

Bola to klasická policajná dvojica jedného ostrého (ten mladší) a jedného zmierlivejšieho (ten starší). Mladší mi okamžite naparil 2 000 korún pokuty. Ten starší prehodil niečo ako, že by sme sa mohli dohodnúť. A to ja zase nie, ja som spravodlivý. Žiadna pokuta, nezaplatím!

„Jestli nezaplatíte na místě, dáme to na soud,“ povedal ten mladší.

A ja, že nech.

Ani okom nemrkol a dodal: „Záloha na soud je 2 000 korun.“

A bol som v háji. Už som nemal čo dodať.

Celý ten výstup sledovala naša rodinka cez predné sklo auta ako v kine. A moja žena, ktorá toho nikdy veľa nenahovorí a obvykle sa drží v takýchto chvíľach bokom, odrazu vyrazila z auta a už bola pri nás. Veľmi autoritatívne ma zahnala do auta, lebo vraj ešte chvíľa na mraze a prechladnem. To som s úľavou uznal a uvoľnil bojové pole, kde sa dalo už len prehrať na dva spôsoby. Ustúpil som do auta a naše úlohy sa vymenili. Teraz som pre zmenu bol v „kine“ ja. A nestačil som sa čudovať. Netuším, čo moja žena Janina tým policajtom hovorila, ale po chvíli sa smerom ku mne začali dívať podozrivo chápavo a na moju ženu súcitne. Akoby som ju počul: „Páni, práve ste mali možnosť vidieť, čo je ten môj manžel za tvora. Len by sa hádal. A ja s ním musím vydržať toľké roky. Zľutujte sa, lebo tú pokutu budeme mať na tanieri celá rodina ešte pol roka!“

Vyviazli sme s dvestokorunovou pokutou.

POUČENIE

Párové súžitie je praktické v tom, že na každú situáciu existujú dve riešenia – silové a jemné. Viackrát sme spolu prekonali nejakú životnú prekážku tým, že som jednoducho nasadil páku a brány riešenia sa otvorili. Na križovatke v Hradci Králové sa naše úlohy vymenili. Jemné riešenie zvíťazilo...

Hádky sláskou!

„Základnou formou komunikácie medzi manželmi je hádka amlčanie. To prvé vie ľahko vyprovokovať to druhé. To druhé zasa býva často následkom toho prvého. Takto sa niektorí manželia dokážu zabávať celé roky.“ To som napísal vkniheNávod namanželstvo. Vďaka jej popularite môžeme túto prvú pomoc vpartnerstve doplniť ovaše čitateľské postrehy arady. Začnime otázkou: Ako muž ažena zahoria láskou? No predsa, nahováraním! Slovo je teda tmelom partnerského vzťahu. Čím to je, že to isté slovo sa časom zmení naneriadenú strelu atí dvaja by sa slovne najradšej hádam aj pozabíjali?

■Mlčíme, teda sme (naštvaní)

Hlučné svadobné veselie má dosiaľ odborne nepodchytené následky namužoch. Väčšina znich vmanželstve onemie. Ešte včera boli samý žart, bonmot anápad aodrazu znich nevypáčite ani to, čo bolo nové vpráci. Vysvetlenie je prosté, sú zaskočení! Náhly prestup zprípravného tábora nadšených mileneckých amatérov doprvej ligy netrénovaných manželských profesionálov ich zaskočil. Ľudová múdrosť hovorí, že muž nerozumie žene dvakrát – predsvadbou aponej. Adobrá rada znie, že ak chce byť žena smužom šťastná, musí ho veľmi chápať aaspoň trochu milovať, ale ak chce byť muž soženou šťastný, musí ju veľmi milovať anesnažiť sa pochopiť.

Muž si berie ženu spredstavou, že ostane rovnaká. Žena si berie muža preto, aby ho zmenila. Samozrejme, že klepšiemu. Atu sú následky.

Mladomanžel prišiel domov. Žienka ho privítala ašvitorila ašvitorila, lenže on neodpovedal. Tak sa ho opýtala, čo mu je. Neodpovedal. Potom sa ho opýtala, či sa niečostalo. Žiadna odpoveď. Tak jej napadlo, či by konečne niečo povedal, keby sa naozaj niečo prihodilo. Stále mlčal. Zobrala teda malý tanierik znádherného obedového servisu, ktorý dostali ako svadobný dar. Povedala, že ho rozbije, ak neprehovorí. Žiadna odozva. Chvíľu váhala, ale keďže to sľúbila, tresla tanierik ozem. Mladomanžel sa ani nepohol. Takto postupne roztrieskala celý nádherný porcelánový servis. Veľká škoda. Zbytočne. Ktosi spočítal, že manželia spolu hovoria vpriemere desať minút denne. Sú muži, ktorí to berú doslova.

POUČENIE

Navine je biológia nášho druhu. Muž je lovec. Analove, čiprirybačke rozprávanie plaší úlovok. Takže ak mlčí, loví! Hociaj vobývačke nagauči.

Riešenie:Neučte svoju mačku spievať anenúťte svojho manžela hovoriť. Veď on vyhladne apríde sa opýtať, čo bude navečeru. Vtedy servírujeme nanádhernom porcelánovom servise, ktorý sme ušetrili zbytočného experimentovania.

■Hovoríme bezslov

Hovorí sa, že ideálni manželia si rozumejú aj bezslov. Askutočne, mimoslovná komunikácia je veľmi dôležitá vkaždom blízkom súžití. Vnej sú už tradične aktívnejšie ženy. Viac si všímajú, sú citlivejšie amajú aj účinnejšie zbrane!

Tou najznámejšou je ženský plač. Herec Miloš Kopecký to dokonca nazval „tyrania sĺz“. Výčitky sa dajú prepočuť či zmietnuť zostola, ale čo urobíte stým zvukom, kde aj tichý vzlyk pôsobí ako úder pneumatického kladiva?

Ako ženský plač, tak aj ženský smiech je zbraň. Žena láka, odmeňuje, ale aj trestá smiechom. Iste ste zaregistrovali voväčšej spoločnosti ten prenikavý smiech ktorejsi zdám. Môžete si byť istí, že to nie je manželka niektorého zprítomných pánov. Takto vyzývavo sa smejú ženy slobodné, ženy nalove. Anatento signál je každé mužské ucho pozoruhodne citlivé. Veď vovýnimočných chvíľach zaznieva ženský smiech aj primilovaní ako vyjadrenie úplného uvoľnenia aslastného naplnenia.

Smiech je aj odmena. Aväčšina žien naozaj zvykne zaslobodna odmeňovať budúceho manžela smiechom pričomkoľvek, čo povedal ačo len hrozilo byť vtipným. Smiech je veľká vábnička. Posvadbe sa však manželka, naopak, namanželových vtipoch zásadne nesmeje, aak sa mu vspoločnosti podarí povedať veselú príhodu, hneď ju zničí uvedením „napravú mieru“. To je, pochopiteľne, smrť každej konverzácie.

Nezabúdajme, že smiech je aj zbraň. Niektoré ženy ju nasadzujú srazanciou, naktorú by sa nezmohlo ani celé prepadové komando. Takto väčšinou zaútočia, keď im už dochádzajú argumenty. To už nepočujete nič iné, len bláznivý smiech. Čo smiech, výsmech! Aten je vženskom prevedení až vražedný. Ibaže obeťou sú obaja – muž aj žena. Ahlavne ich súžitie.

Vspoločnom živote je často podstatnejšie to, čo sa nepovie, ale vyznie zmimoslovnej komunikácie. Dajme si nato pozor.

Manželia (aj tí milujúci) sú schopní pohádať sa očomkoľvek. Aberú to veľmi vážne. Ak odve hodiny už nevedia, očom to bolo, tak je to ten lepší prípad. Horší je, keď sa akútne spory stávajú chronickými atí dvaja si stále niečo pripomínajú avyhadzujú naoči. Nakonci je ten zoznam vzájomných hriechov taký dlhý, až je neriešiteľný.

Riešenie:Chcete byť dobrými manželmi? Zabúdajte!

■Hádajme sa!

Amedzi nami, nemohli by sme sa vspoločnom živote zaobísť bezhádok? Odpoveď znie: nie! Samozrejme, že nie. Žiaľ, ľudská prirodzenosť nás vedie kukonfliktom. Ačo je natom také prirodzené?

Odpoveď je prostá – hádka je najbezpečnejší ventil nášho každodenného pretlaku. Pohádať sa vpráci, vspoločnosti, medzi priateľmi – to sa takmer nikdy nezaobíde beznenapraviteľných následkov. Naopak, rodina je miesto, kde sa môžeme hádať slobodne. Vzťah bezobčasnej konfrontácie srealitou je ako stavať most anikoho naň nepustiť. Veď raz naň predsa len niekto vkročí aten zdanlivý ideál môže byť podnečakanou záťažou odrazu vtroskách. Práve tomu môžeme zabrániť občasnými skúškami nosnosti. Aprizachovaní elementárnej kultúry to môže byť dokonca vítaná očista. Nie je to tragédia anemusí mať žiadne následky, ak sa dokážeme vyhnúť silným slovám aurážkam. Ak preváži argumentácia namiesto agresie aschopnosť vzdať sa posledného slova, máme obaja vyhrané. Auzmierovanie je najrukolapnejším pripomenutím hĺbky nášho vzťahu.

POUČENIE

Nebojte sa odložiť vtej chvíli tak neodkladný spor naneskôr,čas ho vyrieši aj beztoho, aby sa muselo vytrúbiť navšetkystrany sveta, kto mal pravdu.

Riešenie:Dobrá rada znie: Hádajme sa! Kto sa neháda, ničnerieši.

■ Hádka „lebo treba“

Manželia Novákovci sa hádajú. Podvoch hodinách pán Novák rezignuje apovie: „No dobre drahá, máš pravdu.“

Pani Nováková: „Neteš sa. Práve som zmenila názor.“

Základný poznatok:Partneri sa najčastejšie hádajú presomariny.

Možné poučenie:Kameňom úrazu teda nie je predmethádky, ale potreba sa hádať.

Riešenie:Vyplynie samo, až prídete nato, čo je zatým.

Apodľa čitateľky Andrey ten dôvod môže byť prekvapujúci:

„Hádky väčšinou vznikajú preúplne hlúposti ačasto slúžia lennaodbúranie vnútorného napätia.

Názorný príklad:Jedného dňa počujem odkiaľsi hlas mojej drahej ženy Janiny: „No to je jasné, už zasa neumyl posebe vaňu! Kto by sa čudoval, keď ho ktomu doma asi neviedli...“

Normálne som sa zľakol. Unás doma sa nejaký cudzinec odvážil okúpať aani posebe nezahladil stopy?! Hneď som sa nato išiel pozrieť. Ale cudzinec to nebol, kto teda? Začal som pátrať. Čo sa mňa týka, nielenže umývam posebe vaňu, ale úplne všetko, čo je unás umývateľné vrátane riadu, navyše vysávam ačíham nakaždú špinku, ktorú zazriem. Vnašej rodine som tak najaktívnejším rodinným bojovníkom proti špine. Ale som tu aj jediný muž avýčitka bola smerovaná mužskému rodu. Amoja pôvodná rodina? To je vari žart? Potakmer dvadsiatich rokoch manželstva sa niekto otiera omoju rodinu?! To už som bol fakt naštartovaný. Ale moja milovaná mi nedala šancu, už bola preč. Keď sa vrátila, bola ako slniečko.

Vysvetlenie:Najpravdepodobnejšie je, že vaňa vtom bola nevinne. Moja dobrá žena potrebovala vypustiť prebytočnú paruaodniesla si to tá nešťastná vaňa. No aešte aj ten cudzinec.Ale až ho ja chytím!

Varovanie:Sú ženy, ktoré si myslia, že nemôžu byť šťastnébeztoho, aby neboli aspoň trochu nešťastné. Samozrejme,vďaka manželovi!

■Konštrukcia partnerskej hádky

Zakladateľ vedy omanželstve, matrimoniológie, doktor Miroslav Plzák, spísal niekoľko základných pravidiel partnerskej hádky. Knim patrí aj pozoruhodný zvyk, hádať sa večer.

Čitateľ Ivan to spresňuje. „Unás je čas nahádku akurát predspaním. Cezdeň sa nevidíme.“

Čitateľka Marta dodáva: „Unás je to ťažké. Takmer nie sme spolu. Manžel ráno o4.30 odchádza avečer sa vracia cca o20.00 hod. Je unavený anervózny. Kým som bola mladšia vydržala som čušať, ale teraz si hovorím, že prečo? Keď som nervózna, musím si svoje povedať. Aon takmer vždy rád kritizuje apoúča. Keď sme boli zamilovaní, vedeli sme sa viac tolerovať. Nemyslím, že sa nemáme radi, ale už vidíme aj tie nedostatky, ktoré sme predtým nevideli.“ VkniheNávod namanželstvosom označil vianočné sviatky ako potenciálny festival hádok. Prispieva ktomu aj fakt, že chlapi sú povinne doma, ale vzásade sú neužitoční. Natom sa zhodla väčšina čitateľov ačitateliek, ale len Zuzana prišla soriginálnym riešením: „Už piaty rok organizujem, anezúčastňujem sa, vianočný stolnotenisový turnaj vnašej letnej kuchyni. Dojednej popoludní mámpokoj apotom sú pokojní zasa oni. ☺“

Čitateľka Dagmar to zovšeobecnila: „Keď je porušený stereotyp chodu domácnosti, tak hrozí konflikt – aj štatistiky uvádzajú nárast žiadostí orozvod podovolenkovom období. Ktomu patria aj všetky sviatky vroku, kedy máme byť šťastní astoly sa majú prehýbať odvšakovakých dobrôt, ale kto ich tam dá akto potom umyje taniere? My smanželom sa vždy vnedeľu tešíme dopráce aaj si to povieme. Tešíme sa obaja, aj keď sme víkend prežili harmonicky.“

Vinternetovej debate natúto tému odznel názor aj čitateľa Fera: „Myslím, že hlavným dôvodom nahádku je, ak sa jeden zpartnerov cíti vnútorne zranený apodvedený oproti tomu, čo očakával odpartnera. Partner napádaný výčitkami alebo agresiou sa bráni, čo vedie kďalšiemu ubližovaniu si aodcudzovaniu. Dôležité je vedieť sa zastaviť. Je to ťažké, ale dá sa to naučiť – odpúšťať. Nie slovami, ale vnútorne.“

Iná účastníčka debaty, Júlia: „Myslím si, že partneri sa najčastejšie hádajú, keď majú pocit, že ich ten druhý vniečom podcenil. To asi každý znáša najťažšie. Teda nie tak hádky oprobléme, ale osebe – ako ma ty vidíš azle vidíš! Téma poslúži akákoľvek. Takže by možno celkom stačilo nepodceňovať partnera.“

Ktomu dodáva čitateľka Lívia: „Hádka je podľa mňa technicky nezvládnutá výmena názorov“.

POUČENIE

Vmanželstve nemôže byť stále slnečno. Veď by sme dostaliúpal!

■Ako zvládnuť hádku?

Doktor Plzák radí, aby sme spor ukončili, ak dodesiatich minút nedospejeme kžiadnemu záveru. Potom sa už totiž nehádame oprobléme, ale vyťahujeme staré hriechy abolesti. Anajmä nastupujú osobné urážky.

Čitateľka Dagmar to vystihla: „Najviac asi zraňuje urážanie milovaných predkov, najmä umamičkárov, to je tenký ľad – nevstupovať! Aak žena partnerovi vykričí: ,Si krpatý, plešatý atlstý‘, ťažko on potom uverí, že je najpríťažlivejším mužom vspoločnosti...“

To sa potom dostaneme naúroveň toho vtipu, keď manžel vzúfalstve kričí: „Bol som pekný idiot, keď som si ťa bral!“

Aona odpovie: „Súhlasím! Idiot si bol, ale pekný nikdy!“ To už je lepšie, ako radí Júlia, posadiť sa a „sťažnosti si napísať; minimálne podvoch hodinách si ich prečítaťazistíte, že osem bodov zdesiatich nie sú také hrozné ako ten deviaty.“

Čitateľka Júlia prišla praxou nato, čo iní predňou odborne vyskúmali. Len nám to zabudli všetkým povedať. Podľa biochemikov pohádke klesne hladina adrenalínu dodvoch hodín nanormál. Astým už sa dá niečo robiť!

Podľa čitateľky Lucie „... bezpečný priebeh je ten, keď prihádke ja hovorím osvojich pocitoch aprežívaní aukazujem partnerovi, čo sa somnou deje, čo ma trápi. Nebezpečné je obviňovať ho: Ty si neurobil to či hento, ty si navine apod. To kničomu nevedie, zraňuje to partnera.“ Vhádke ženy „cítia pravdu“, ale horšie je to sjej dokazovaním. Logickú argumentáciu partnera považujú zapodraz akeď sa donej pustia, dopustia sa napochytro aj takýchto perál. Pozorne čítajte, chce to naozaj sústredenie: „Keby si ma mal skutočne rád, tak by si si predrokmi vzal niekoho úplne iného anie mňa!“ Autorkou je dlhoročná manželka nášho divadelného kamaráta. Avyhrala,lebo vtej chvíli onemel.

Čitateľka Lívia ktomu dodáva: „Podľa mojich skúseností sa dá smužom vybaviť omnoho viac pokojným tónom včase, keď je naladený napočúvanie, ako nejakým škriekaním ooktávu vyššie.“

Až 60 percent manželských párov naseba občas kričí. Takmer 40 percent znich nezvláda slovný súboj anapádajú sa dokonca aj fyzicky. Lenže my to predsa chceme zvládnuť, alebo nie?

Pozoruhodnú fintu vprevencii manželských treníc našla moja mimoriadne vzdelaná známa. Volá sa Viktória asjej manželom Alexom boli ako duševne zrastené dvojčatá. Zrejme aj vďaka tomu, že Viktória Alexovi zásadne anikdy neodporovala. Nemusela, naodmietania anámietky stvorila fiktívneho Viktora. Atak keď prišiel Alex snávrhom, aby šli napríklad vten daný večer dodivadla, odpoveď bola okúzľujúca: „Viktorka by šla, ale Viktorovi sa nechce.“ No askúste sa natoho lenivého Viktora hnevať...

Zapamätajme si – nedá sa nehádať. Je to samozrejmá súčasť spoločného života každej ľudskej komunity. Horšie je, keď konfliktné situácie nevieme vyriešiť slovom. Vtedy totiž prichádza potreba činov. Ato sú nielen tie bitky, ale častejšie všetky tie naschvály, čo nám vzájomne strpčujú život anemuseli by byť. Takže, hádať sa je vskutočnosti zdravé. Nezdravé sú následky.

Riešenie:Vždy máte desať minút nato, aby ste povedali niečomúdre, kým sa manželská hádka zvrhne navyťahovanie starých bolestí. Potom počkajte dve hodiny, to je ten pravý časnauzmierovanie.

■Kto má pravdu?

„Ja zteba zošaliem,“ kričí muž naženu. „Čokoľvek poviem, ty ma vždy opravíš. Atoto počúvam už dvadsaťpäť rokov!“

„Dvadsaťšesť, miláčik. Dvadsaťšesť rokov.“

Mnoho žien sa počase samoinštaluje dofunkcie externého pevného disku vlastného manžela. Všetko si pamätajú, atým aj vedia lepšie. Nič proti tomu, ale dobrý pevný disk sa nespúšťa sám vtých najnevhodnejších chvíľach, keď je napríklad naveselej príhode naozaj jedno, či tých sviečok bolo natorte desať, alebo dvadsať, keď pointou je, že torta spadla...

Keby sme stakou istotou, ako vieme, že manželky sústavne opravujú výroky svojich mužov, mohli povedať, že ľudstvo odhalí univerzálny liek proti rakovine, boli by sme všetci šťastní. Takto sme všetci nešťastní.

Veď si to zvážme. Dosvadby mohol náš vyvolený rozprávať čokoľvek, vždy mal pravdu. Odsvadby môže citovať aj Bibliu, vždy nájdeme chybičku. Ale má to zmysel?

Manželský dialóg je unikátom protikladov vtom, ako soslovom narába žena aako muž. Všimnime si len jeden pozoruhodný príklad. Ženy si naoznamovaniezávažných správ vyberajú väčšinou ráno, muži, naopak, vždy večer. Aak sa žena odhodlá prehovoriť kusklonku dňa, tak je to ako napotvoru vždy, keď bežia televízne noviny. Počas tých najdôležitejších správ osvetových katastrofách otravujú soznamovaním katastrof vnašom okolí. To nemôže fungovať!

POUČENIE

Mimochodom, je vôbec nutné rozhodnúť, ktorá stratégia párového dialógu je správnejšia? Veď koniec koncov manželstvoje onedorozumení. Ako by si tí dvaja aj mohli rozumieť? Veďmuž chce ženu ažena muža!

■Manželské slovné karate

„Povedzte, pani, netrpel niekto uvás gigantomániou?“ pýta sa lekár pacientky.

„Ale áno! Môj manžel občas tvrdí, že je hlavou rodiny.“

Averte, je bláznivé mu to vyhovárať.

Jedným zozakorenených mýtov súžitia mužov ažien je predstava, že muž je automaticky domácim diktátorom, lebo ho prihádke viac počuť. To je, samozrejme, povrchná generalizácia, ktorú by ľahko vyvrátili podpapučoví zástupcovia mužského rodu. Je to tiež obvyklá podpásovka používaná manželkou, keď jej dôjdu argumenty. Tým jediným je potom už len to, že jej manžel kričí. Anájdu sa šampiónky, čo vedia partnera poriadne vytočiť. Veď ich poznáme, rýpu, podpichujú apotom ukazujú prstom naneboráka, čo takto stratil nervy. Isteže, pravda sa nedá ukričať, ale tiež to automaticky neznamená, že keď muž niečo povie hlasnejšie, tak to neplatí.

Apriznajme si, že najmä vprípade našich detičiek šepoty nepomáhajú, ani normálne napomenutie, ani to hlasnejšie, nanaše detičky je málo aj Tarzaní rev, keď im oznamujete niečo, čo jednoducho nechcú počuť. Ale ak muž kričí, nemusí to byť nutne len jeho snaha prekričať všetkých ostatných...

Pritroche pozornosti by sme totiž ľahko zistili, že muž, ktorý kričí, často tak vlastne volá opomoc. Jeden náš priateľ prihre natenisových kurtoch vrieskal viac než pavián. Vaute to znelo ešte horšie. Avrieskal aj doma. Vrieskal narodinu, ale vamoku sa pozabudol aprijednej ceste autom som ten záchvat zúrivosti schytal aj ja. Vážne som sa urazil, priam smrteľne. Bol som vstave vystúpiť aj zajazdy. Ako to sním môže vydržať rodina, pýtal som sa vduchu. Apotom som to pochopil. Stačilo sa mu pozornejšie prizrieť. Už nedobiehal loptičky nakurte ako kedysi. Začal byť roztržitý azabúdal. Vaute šoféroval nie suverén, ale zúfalec, ktorý je rád, že cezstále pribúdajúce dioptrie vôbec ešte vidí naznačky. Bolo to jasné. On sa celý čas nahlas sťažoval, priam kričal nasvoju nastupujúcu starobu. Takto sa bránil anechtiac ubližoval iným. Keď to takto pochopíme, potom vieme pomôcť jemu aj sebe…

POUČENIE

Platí to aj zdruhej strany. Ak žena mlčí, to ešte neznamená,že nemá vrodine slovo...

■Nezabúdajme nahormóny

Teraz sme narazili naniečo veľmi vážne, čo by si zaslúžilo samostatnú štúdiu. Deti sa síce vškole učia, že máme CNS (najstručnejšie – mozog) atiež NHS (neurohumorálnu sústavu), ktoré spolu ovládajú naše správanie. Vprvom prípade vedome avdruhom podvedome. Ale, priznajme si to, pustili sme to zhlavy, ako tisíce iných školských múdrostí. Apotom sa čudujeme...

Hádka, stres, partnerský konflikt nemusí byť nutne otom, že práve vy dvaja si nerozumiete. Vurčitom, hlavne pokročilom, veku je to aj otom, že jeden zvás má problém, ktorý nedokáže vyriešiť. Voči ktorému je sám bezmocný. Nerozumie mu, neovláda ho, ateda ani nezvláda. Veľmi sa to podobá napubertu, kedy postihnutý mládežník ani netuší, prečo je voči svojmu okoliu ahlavne rodičom taký hnusný. To si vysvetlíme neskôr. Nateraznám stačí, že to decko zasvoje správanie nemôže. Ovláda ho NHS návalmi hormónov, takže keď my sním komunikujeme vkóde CNS, nutne sa nemôžeme dorozumieť. Je to rovnaké, ako keby ste sa zosuchého brehu pokúšali delfínovi povedať vtip. No, smiať sa možno bude (aspoň tak to znie), ale ani on sám nemusí vedieť načom. Arovnaké zmätenie jazykov nastáva umužov aj žien voveku, keď naše telo začína starnúť rýchlejšie než myseľ. Sme zmätení, lebo nato telo sa už nemôžeme spoľahnúť, ale ešte stále stým nie sme zmierení. Atento vnútorný konflikt vedie kmnohým „zástupným“ vonkajším konfliktom. Podobá sa to kríze stredného veku, ktorá je psychológmi dobre opísaná (začal to slávny psychoanalytik Carl Gustav Jung) anami laikmi rovnako dobre prehliadaná.

Najskôr stručne otom, čo objavil Jung. Neznalí, atých je väčšina, si ani nevšimnú, kedy nanich príde kríza stredného veku. Je to ako tichý infarkt. Čosi nás bolí, len nevieme čo ahlavne to nie je smrteľné. Atak toto obdobie prechodíme sjazvou naduši, ktorá nás aj ďalej ovplyvňuje, len otom nevieme. Ide okrízu, kedy si niečo vnás uvedomí, že sme už prešvihli priveľa času nato, aby sme ešte priplných silách stihli všetky svoje plány. Je to prvá, podvedomá korekcia nášho letu kuhviezdam. Sme vkritickom bode, kedy väčšina nášho paliva už vyhorela aktej najjagavejšej hviezde je stále ešte ďaleko. Máme okolo štyridsiatky anikto ešte nepostrehol, ani my sami, že už navšetko nestačíme stakou ľahkosťou ako doteraz. Telo spomaľuje, hoci my sme vduchu ešte vbehu aztohto rozporu smerujeme kmnohým kotrmelcom azakopnutiam. Nakrízu stredného veku je jediným liekom korekcia letového plánu. Už nie čo najvyššie anajďalej, už len tam, kam vystačí palivo...

Umužov sa toto obdobie života odborne volá andropauza, nastupuje po45. roku života aspôsobuje ju pokles tvorby mužského hormónu testosterónu. Toto vypnutie hlavného dynama mužských znakov sa však prejavuje nielen poklesom záujmu osex, ale aj zníženou výkonnosťou vpráci astratou záujmu oaktivity mimo nej.

Kedysi som vkniheOrgazmodrómynapísal: „Sex nie je všetko, sex je len základom všetkého.“ Amy ten základ vurčitom veku strácame. Ostávame tak nebezpečne neistí, lebo ten základ automaticky určoval naše správanie, našu pozíciu vľudskej tlupe, našu podvedomú, apreto tak suverénnu orientáciu vspoločnosti.

Riešenie:Čo čas zobral nám, to len trpezlivosť iných vyrieši...

■Ako vyberať zákruty

Ženy zatiaľ nespísali žiadny podobný manifest.

POUČENIE