Start

Eva Martinovičová 

Na sociálnej sieti 

Text © 2013 by Eva Martinovičová 

Cover design © 2013 by 3H creative studio 

Slovak edition © 2013, 2013 (elektronická verzia) by Ikar 

Edícia Príbehy z kabelky 

Redigovala Ľubica Janeva. 

Obálku navrhlo a upravilo 3H creative studio. 

Technická redaktorka Helena Oleňová. 

Vydalo vydavateľstvo Ikar, a. s., Bratislava v roku 2013  

ako svoju 376. publikáciu v elektronickej podobe. 

Prvé vydanie. 

Sadzba a zalomenie do strán PRO 2, a. s., Bratislava. 

ISBN 978-80-551-3454-3

Sociálna sieť je ako novodobá cirkev s povinnou dennou návštevou. Od on-line užívateľov denne očakávame vypočutie a rozhrešenie prežitých aj vymyslených myšlienok a činov.

Prológ

Nech je táto kniha prevás varovaním, aby ste mali viac otvorené oči amenej otvorené srdce. Aspoň nazačiatku. Nedá sa milovať srezervou, ale kým sa nepresvedčíte, že niekomu môžete naozaj dôverovať, neponúknite sa celé. Zostaňte samy sebou. Srdce otvorte dokorán až vtedy, keď cítite, že ten druhý zato stojí. Aj keby mal váš vzťah trvať krátky čas, choďte dotoho. Intenzívne, svášňou,sotvoreným srdcom aj telom.

Neplánujte dlho dopredu anežiadajte záruky. Nijaké neexistujú. Váš vzťah nepoistia sľuby anezachráni ho nijaký úradný dokument. Ani jeden úrad nepotvrdí vaše city anezaručí, že váš muž bude privás stáť vdobrom aj vzlom. Nebojte sa darovať samy seba, pretože najskôr musíte niečo dať, potom aj niečo dostanete. Amnohonásobne viac.

Pamätajte, že rovnaké priťahuje rovnaké, čo dáte, to sa vám vráti. Keď dávate lásku, určite ju dostanete. Musíte však vedieť, komu ju dávate.

Ako dobre sa čítajú správy „Celý život hľadám niekoho, ako si ty“, „Si múdra, máš krásnu dušu“, „Iba ty mi rozumieš“. Berte ich srezervou. Nespochybňujem výroky mužov, dokonca som ochotná pripustiť, že ich myslia vážne. Najmä vtej chvíli, keď ich píšu. Pravdepodobne ste im poskytli viac ako ktokoľvek iný. Najviac, čo môžeme druhému dať, je pozornosť atú pripísaní svami dostávajú. Apráve vtakých okamihoch vzniká ten úžasný pocit porozumenia. Keď sa neskoro večer odhlásite zčetu, vraciate sa späť dosvojho života. Srdce máte plné nádeje adúfate, nie, nedúfate, veríte, že práve ten Nežný, Nešťastník alebo jožo1969 vás chápe azloží vám knohám to, počom túžite ačo potrebujete. Lásku.

My ženy sme zvláštne bytosti. Len čo sa nanašom obzore zjaví muž, sktorým naša duša aspoň namalú chvíľu nájde spoločnú reč, začneme dúfať asnívať. Vidíme sa vbielych šatách predoltárom avušiach nám znie Mendelssohnov Svadobný pochod. Začíname budovať hniezdo. Je to prirodzené, veď sme tak naprogramované.

Predstavte si, že by ste sa stouto myšlienkou pochválili mužovi, sktorým sa poznáte iba zopár týždňov. Tušíte, aký emočný kokteil by to vňom vyvolalo? Nech by mu navás akokoľvek záležalo, jeho prirodzenosť mu prikazuje, aby ušiel, lebo táto žena ho chce uloviť, spútať, zviazať, strčiť mu dorúk vysávač, špinavéhrnce aplačúcedieťa. Očakáva odneho, že bude platiť účty. Všetky bezmilosti. Apredovšetkým musí zaplatiť zato, že sa knej citovo pripútal.

Viete, čo si onás myslia muži? Že predávame svoje telá zarozmanité výhody. Najskôr vraj nimi platíme začas, ktorý snami muži trávia. Vystavujeme nimi účet zapozornosť, ktorú nám venujú, zamužské pocity ajcity. Zasex, ktorý romanticky nazývame milovanie. Predávame samy seba zakúsok telesnej radosti, ktorú poskytujeme mužom. Veľakrát som sa stretla stýmto názorom. Darmo som sa bránila, že to nie je pravda, že my ženy sme normálne bytosti atúžime porovnoprávnom zväzku muža aženy. Chceme mať vzťah, ktorý je založený navzájomnej láske,dôvere apocite bezpečia. Adotakého vzťahu patrí aj milovanie, čo prináša potešenie aj nám. Zbytočne som vysvetľovala, že nechceme mužov sexom ovládať amanipulovať nimi. Veď nám poskytuje rovnakú radosť. Chceme nielen prijímať, chceme predovšetkým dávať. Je príjemné dostať kyticu ruží apozvanie navečeru dodrahej reštaurácie, poteší aj víkend vParíži. Nie je to však nevyhnutnosť. My ženy máme romantiku vdušiach. Nepotrebujeme luxusnú večeru spiatimi chodmi aobsluhou. Romantickou potravou pretelo idušu môže byť aj obyčajný maslový chlieb, ktorý zjeme vmihotavom plamienku sviečky vspoločnosti milovaného muža. Nie sme nijaké materialistické mrchy, ktoré chcú apotrebujú mužov použiť, využiť abezohľadne zahodiť.

Niekedy mi stisne srdce nadosamelosťou azraniteľnosťou mužov, ktorí žijú vedľa nás. Aj ich zväzujú tvrdé nepísané normy. Postavili ich dopozície neohrozených lovcov amachov, ktorých úlohou je ženy využiť aodkopnúť. Verte mi, že muži sú citlivé bytosti, ktoré túžia poláske aharmonickom vzťahu rovnako ako ženy. Občas sa silia ahrajú nanútenú rolu. Spočiatku im to celkom nejde, ale postupne sa prispôsobia. Nakoniec si zvyknú apresvedčia sami seba, že sú presne takí ako ich naučená rola. Atak sa spúšťa chladnokrvný lov naženy.

Volám sa Anna Priama. Rovnako by som sa však mohla volať Anna Krivá. Alebo Krásna či Škaredá. Vovirtuálnom svete internetového portálu je možné všetko. Identita nie je dôležitá. Dôležité sú iba naše predstavy. Najmä tie, ktoré máme sami osebe.

Virtuálnu realitu som objavila predrokom. Každý večer si sadám kpočítaču aprežívam simaginárnymi ľuďmi ich imaginárne životy. Práve mi prišla správa, vlastne skôr ponuka: „Nechceš si užiť smladým, dobre vyzerajúcim študentom? Zafinančnú odmenu premňa.“ Predniekoľkými týždňami by som takúto správu určite ignorovala. Dnes som naňu odpísala. Povolanie psychologičky namne zanechalo následky. Aký zúfalý musí byť človek, ktorý ponúkne svoje telo zaFO? Chce si ten mladý muž iba užiť avylepšiť vreckové? Alebo sa naozaj ocitol vsituácii, že nemá čo jesť? Dostávala som aj ďalšie správy typu máš rada sex?, nemáš chuť navášnivé milovanie?, stebou by som si rád užil priateľské zápasenie adostal ťa nachrbát...

Keď som sa zaregistrovala naazete, vítala som každú príležitosť nakomunikáciu. Bola som osamelá acítila som sa zúfalá. Zimné večery boli chladné adlhé. Naivne som odpisovala nakaždú správu ahľadala niekoho, ským by som si nielen písala. Niekoho, ským by som sa aj stretla akto by ma objal. To objatie chýbalo. Veľmi. Vlastne čím ďalej tým viac.

Už ani presne neviem, kedy sa začal môj príbeh. Predrokom? Alebo je to dávnejšie? Ako mám chápať fakt, keď mi môj drahý znenazdania povie, že odchádza? Aže to nie je nič naliehavé, ale dlhší čas to už beží ako analógový proces. Neviem ako vám, ale mne pojem analógový proces nehovorí nič. Zato ma oslovil solar, môj spoľahlivý senzor. Všetky ho máme, aj keď každá znás inde. Ten náš šiesty zmysel, tú ženskú intuíciu, ktorá spočiatku šepká, neskôr zvýši hlas anakoniec kričí: Niečo sa deje, čosi nie je vporiadku!

Jasné, že som to cítila. Prežívali sme ťažké obdobie. Keď žijete smužom, ktorého milujete, uvedomujete si, že niečo nie je vporiadku. Cítite napätie. Anetušíte, čo sa deje. Spôsobuje to stereotyp? Skutočnosť, že vás už spája tak málo? Čoho málo, sexu? Radosti? Nových zážitkov? Alebo je to tým, že vnašich životoch sa odohrávajú udalosti, ktoré nedokážeme ovplyvniť? Bola som veľmi chápavá partnerka. Až priveľmi chápavá. Keď partnerovi zomiera mama, ktorej zatakmer päťdesiat rokov nedokázal povedať, že ju má rád, keď sa každodenný program scvrkne nasmutné návštevy hospicu, nezostáva nič iné, iba byť príjemná achápajúca. Ticho treba prekričať nič nehovoriacimi historkami okolegoch aklientoch. Robiť všetko, aby sa zachoval zaužívaný kolobeh. Bezzbytočných výčitiek, beztoho, aby ste čo len naznačili, že trpí vaša duša. Asnažíte sa. Naozaj sa snažíte. Cestou zpráce rozmýšľate, ako by ste svojmu milovanému aspoň namalú chvíľu spríjemnili život.

Poznáte muža, ktorého obťažujú každodenné teplé večere? Znie to ako fikcia. Vsnahe udržať zdanie horiaceho rodinného kozuba som večer čo večer servírovala taniere čerstvo uvareného jedla. Nie hocijakého. Všetko pochádzalo zčerstvých surovín. Vúsilí zlepšiť naše zdravie aživoty som nosila domov plné koše zeleniny, ovocia,čerstvého mäsa arýb. Cestou zpráce som rozmýšľala iba nadtým, čo dám dohrncov, aký šalát pripravím, aby mal Peter zdravú stravu. Aradosť. Tuším som tú radosť zažívala iba ja, keď som sa vrtela prisporáku. Myslela som si, že Peter oceňuje všetko, čo robím. Že som schopná aochotná popríchode domov postaviť sa dokuchyne apredložiť mu natanieri niečo chutné. Chcela som, aby sme si sadli spolu kustolu. Nielen kjedlu, aby sme sa rozprávali. Keď prišiel prvý raz sosprávou, že nie je hladný, lebo si dal potréningu vposilňovni kulturistické bielkoviny, nezamýšľala som sa nadtým. Aspoň zostalo jedlo nadruhý deň. Keď mi však túto správu oznamoval tri razy vtýždni, spozornela som. Pár dní predjeho odchodom som sa dozvedela, že tie kulturistické gebuziny hlce zámerne. Aby nemusel jesť moje teplé večere. Anajmä preto, aby sa nemusel somnou posadiť kjednému stolu. To je ten analógový proces? Že kedysi kdesi vzplanie iskrička, ktorá sa občas rozhorí, chvíľami takmer zhasne anapokon horí ako vatra?

Náš vzťah sPetrom bol skvelý. Bol to jeden ztých vzťahov, keď viete, že ste presne tam, kam patríte. Že ste obaja jedno telo ajedna duša, že dýchate vjednom rytme. Rovnako rozmýšľate, smejete sa natých istých vtipoch, trápite sa nadrovnakými somarinami, veríte tomu istému. Máte svoj slovník aslová, ktorým rozumiete iba vy. Akeď spolu mlčíte, viete očom. Nebol to vzťah iba ointelektuálnom naplnení. Boli vňom emócie, aj keď ich prejavenie bola jednosmerka. Napriek tomu, že som nikdy nepočula zPetrových úst tie dve slovká, poktorých všetky tak veľmi túžime, aj keď nikdy nevyslovil to čarovné milujem ťa, vedela som, že je to tak. Cítila som to. Dokazoval to každý deň. Stačilo, že bol aže bol somnou. Odzačiatku to medzi nami iskrilo. Ešte aj vsexe sme si rozumeli.

Náš vzťah som si užívala. Oto viac, že som bola dlhé roky sama. Kde možno spoznať primeraného muža, ktorý to má vhlave vporiadku, telo mu funguje tak, ako má, anavyše je voľný?

Vtridsiatich piatich rokoch som si začala budovať kariéru. Bola som dva roky rozvedená amala somdesaťročnú dcéru. Bývalý manžel žil sčerstvou manželkou vnašom bývalom spoločnom byte. Ubitá rýchlo sa meniacimi pomermi vpráci, závislá odšéfov amajiteľov firmy, rozhodla som sa spraviť rázny skok azmeniť svoj život. Dovtedy som ním kráčala pomaly apotichu. Ten rázny skok bol premňa nevídaný. Keď sa vám psychicky rúca dieťa, nemáte očom dlho premýšľať, vtedy treba konať. Aveľmi rýchlo.

Vpriebehu pár dní som mala voveciach jasno. Čakala ma zmena adresy, dcérinej školy imôjho zamestnania. Odhodlala som sa natotálny obrat. Zamestnala som sa ako obchodná reprezentantka medzinárodnej spoločnosti. Viete si predstaviť väčšiu zmenu? Zobyčajnej zamestnanej ženy, ktorá bola navšetko sama asotva vyšla odvýplaty kvýplate, sa zrazu stala obchodníčka.

Neviem, či mi viac imponovala nová práca, nový plat, alebo firemné výhody vpodobe služobného auta. Zrazu som bola samostatná, sebestačná, nezávislá avďaka mojim rodičom aj takmer slobodná. No, slobodná nie, ale voľná určite. Voľná prenový vzťah. Nie však pripravená. Zažili ste rozvod? Ako dlho vám trvalo, kým ste naozaj, ale naozaj začali znovu žiť? Kým ste boli schopné otvoriť dokorán svoje srdce, myseľ aj telo? Mne to trvalo celé roky. Všetko má svoje výhody aj nevýhody. Vrátila som sa dorodičovského domu atakmer aj dodetstva. Až dotakej miery, že som mala pocit, že moja desaťročná dcéra je moja sestra. Trošku nezvyčajné, vlastne chcela som povedať choré. Mám skvelých rodičov. Pomáhali mi tak, že nahradili dcére chýbajúceho otca. Partnera mi však nemohli nahradiť. Zaspoločnú výchovu dcéry, zapodporu pribudovaní kariéry, zapocit nezávislosti asamostatnosti som zaplatila svojím súkromným životom. Neprekážalo mi to, denne som sa stretávala sľuďmi – sklientmi akolegami. Chodila som napracovné konferencie astretnutia. Boli časy, keď sa firemné peniaze až tak veľmi prísne nekontrolovali. Mohla som ísť napracovnú večeru atancovať vbare až dorána. Sklientmi akolegami. Nazvala som ich tabu muži. Nie že by sa mi ani jeden znich nepáčil. Boli milí, zábavní avtipní. Niektorí ma aj chceli, občas. Ženským sebavedomím som veľmi neoplývala, dnes osemdesiatkilová žena nemá podmienky, aby sa veľmi vystrkovala. Jasné, dobrý kostýmček veľa prekryje. Sú však chvíle, keď sa zneho vyzlečiete azostanete nahá. Vlastne nahá nahá. Sobnaženým telom aj sobnaženou neistou dušou. Môžem povedať, že zamoje morálne zásady bolo zodpovedné moje nízke sebavedomie. Podstatné je, že som zistila, že žiť sa dá aj bezsexu. Aj bezvzťahu. Pravda, občas som sa platonicky zaľúbila. To boli chvíle, keď som nasadila hladovku avtelocvični posilňovala nielen telo, ale aj chabú sebaúctu. Žiaľ, aktivity vydržali rovnako dlho ako platonická láska. Supadajúcim libidom som stúpala nafiremnom rebríčku. Keď sa ma niekto podpichovačne opýtal, či mi nechýba manžel, rovnakým tónom som odpovedala, že mi viac chýba manželka, ktorá by sa postarala odieťa aodomácnosť. Všetko ostatné som zvládala ako správny muž.

„Nebuď hlúpa,“ vyhlásila Táňa. Táňa je moja kamarátka odnepamäti. Mám ju veľmi rada. Je to skvelá žena, tvrdo skúšaná životom aoddaná svojim pacientom.

„Aj dnes bola umňa jedna. Nestačila som sa čudovať. Vymladená, vymódená, určite bola poliftingu. Keď som sa jej opýtala, prečo aako sa sňou udiala taká veľká zmena, odpovedala, že má nového priateľa. Našla si ho nainzerát. Vraj je manažér, vláči ju pocelom svete podovolenkách. Tak sa konečne spamätaj aj ty arob to, čo všetky ostatné. Vypni IQ arozmýšľaj odpása nadol. Daj si inzerát.“

„Ja? Inzerát? To nemyslíš vážne. Predsa nie som taká chudera, aby som si podávala inzerát!“

„Nebuď smiešna, potrebuješ niekoho. Mysli nasvoje zdravie. Naneurohumorálnu rovnováhu potrebuješ sex. Hormóny ti lezú namozog. Veď sa pozri, ako sa správaš. Si horšia ako zlý chlap.“

„Ja ainzerát? Vnijakom prípade!“

„Tak aspoň sleduj zoznamku. Najskôr sa len zorientuj, možno ztoho niečo vypadne. Aj normálni muži zostávajú bezžien, keď ich opustia. Sú takí istí ako ty. Práca apráca, nič iné nemáš vhlave. Iba robotu akariérny postup. Aký život to žiješ? Veď sa naseba pozri. Sbankovým účtom ti rastie bachor, máš nasebe viac slaniny ako peňazí. Stojí takýto život zato?“

Neviem, či ma chcela uraziť, alebo iba vyprovokovať knejakému činu. Asi to druhé, hoci sTáňou človek nikdy nevie, načom je. Keby som ju nepoznala ako svoje topánočky odBaldininiho, tak sa naštvem. Dosiahla však svoje. Zaregistrovala som sa nanajväčšej zoznamke azačala som sledovať inzeráty. Zrazu sa mi otvoril nový svet. Toľko voľných mužov! Anijaký klient ani kolega.

„Máš skype?“

„Počkaj, nainštalujem ho.“

„Čo robíš? Nedáme si spolu kávu?“

„Rád.“

„Píšem ti. Stačí taká odpoveď?“

„Čo sex? Aký máš knemu postoj?“

„Myslíš, že bude medzi nami fungovať chémia?“