Start

Jennifer Probst 

THE MARRIAGE MERGER 

Copyright © 2013 by Jennifer Probst 

Translation © 2013 by Martina Fedorová 

Jacket design © 2014 by Emil Křižka 

Slovak edition © 2014, 2014 (elektronická verzia) by Ikar 

Z anglického originálu The Marriage Merger 

(Gallery Books, a Division of Simon & Schuster, 

Inc., New York 2013) preložila Martina Fedorová. 

Redigovala Jana Holková. 

Korigovala Jarmila Svítková. 

Obálku navrhol Emil Křižka. 

Technická redaktorka Helena Oleňová. 

Vydalo vydavateľstvo Ikar, a. s., Bratislava v roku 2014 ako svoju 648.

publikáciu v elektronickej podobe. 

Sadzba a zalomenie do strán PRO 2, a. s., Bratislava. 

ISBN 978-80-551-4153-4 

Som v prvom rade matkou, až potom spisovateľkou. 

Dovoľte mi preto poďakovať sa všetkým ostatným mamám 

v našej skupine, u ktorých už oddávna nachádzam 

nesmierne veľa podpory a porozumenia. 

Vďaka za všetky úžasné spomienky a zážitky 

z nespočetného množstva narodeninových osláv, 

večierkov, školských výletov a voľných popoludní, 

keď sa naše deti spolu hrávali: Danielle Nelsonovej, 

Patti Turnerovej, Susan Hansenovej a Amande Wintersovej. 

A ako zvyčajne aj mojej rodine, vďaka ktorej viem 

vždy celkom presne, kde je sever.

Prvá kapitola  

Tak, a teraz to už všetci vedia. Je totálne neschopná. Julietta Conteová sedela vo svojom byte a bezmyšlienkovite zízala na prázdnu béžovú stenu red sebou. Zrazu si uvedomila, že si za celý ten čas nenašla chvíľku, aby na ňu zavesila nejaké obrázky alebo fotky. Zvyčajne ju tá hladká, dokonale rovná stena bez dier po klincoch upokojovala. Pripomínala jej usporiadaný život, ktorý viedla a na ktorý bola veľmi pyšná. Napĺňalo ju šťastím, keď mala veci pod kontrolou. No dnes večer mala pri pohľade na tú nepoškvrnenú dokonalosť pocit úplného prázdna. Akoby bola duch, ktorý sa udomácnil v cudzom tele.  

Z úst jej unikol podivný zvuk. Zbabrala najväčšiu šancu, akú kedy ich rodinný pekárenský podnik dostal, a ani si nemohla dovoliť prísť o rozum. Celý mesiac podrobného prieskumu a analýz, nekonečné papierovanie, prebdené noci, niekoľko pretrpených večierkov, a na konci toho všetkého jedno veľké nie od prestížneho hotela Palazzo. Bola si taká istá úspechom. Namiesto toho tu však sedí s prázdnymi rukami a desivou predstavou, ako ráno o svojom zlyhaní informuje ostatných členov tímu.  

Tuhšie sa zavinula do hodvábneho županu čokoládovohnedej farby, ktorý mala na sebe, a po mäkkom prepychovom koberci prešla do svojej špičkovo vybavenej kuchyne. Vzala si pohár a naliala doň víno značky Bolla. Z obývačky k nej doliehali tlmené zvuky televíznej obrazovky, no bezútešné ticho jej samoty neprekričali.  

Čo sa to s ňou dnes večer vlastne deje? Nie je to predsa prvý raz, čo prišla o nejaký obchod. Len veľmi zriedka ju zlyhanie tak rozhádzalo – zvyčajne sa hneď zocelená tvrdou lekciou pozbierala a rýchlo sa vrhla na ďalšiu príležitosť. Navyše nešlo o nič rozhodujúce. Ich firme, rodinnému gigantu La Dolce Famiglia, sa darilo veľmi dobre. Nešlo o prežitie. Len o to, že už dávno túžila zanechať svoju stopu vo svete biznisu aj v histórii ich rodinného klanu, no to sa jej dosiaľ nepodarilo.  

Odrazu sa nástojčivo ozval zvuk prichádzajúcej textovej správy. Julietta schmatla telefón. Jej mladšia sestra. Znovu. Toto už musí byť za dnešný večer prinajmenšom štvrtá esemeska.  

Už si to spravila?  

Striasla sa. Jej sestra bola šťastne vydatá za svoju dievčenskú lásku a trvala na tom, že sa tak stalo vďaka akémusi smiešnemu kúzlu lásky. No určite! Nebol by život neskutočne ľahký, keby stačilo napísať zoznam vlastností, ktoré by mal mať muž jej snov, hodiť ten zoznam do ohňa obetovaného matke Zemi, a potom sa len pohodlne posadiť a čakať? Julietta sa jej, samozrejme, pokúšala citlivo naznačiť, že to, čo sa stalo, pravdepodobne nebola zásluha kúzla, ale že si jednoducho boli súdení. No Carina si nedala povedať.  

Pri svojej poslednej návšteve vtisla Juliette do rúk tenký zväzok viazaný v purpurovom látkovom obale a nástojila, aby jej odprisahala, že to tiež vyskúša. Carina totiž verila, že ak Julietta to pochabé zaklínadlo vyriekne, pri jej dverách zazvoní muž snov a od základu zmení jej život. Po hodine strávenej počúvaním kritických útokov na svoju neschopnosť vnímať čokoľvek okrem tabuliek a faktúr Julietta nakoniec prikývla, presvedčená, že si sestra na tento absurdný rozhovor zanedlho ani nespomenie.  

Odvtedy prešli dva týždne a prišlo asi dvadsať esemesiek. Ani náznak toho, žeby sa jej sestrička chystala zabudnúť.  

Povzdychla si a vyťukala tri písmená.  

NIE.  

Chvíľu sa pohrávala s ovocnou chuťou vína na jazyku. Potom otvorila chladničku, vzala si odtiaľ za hrsť hrozna a vrátila sa do obývačky s cieľom naďalej sa umárať vo svojom trápení.  

Prečo nedokážu pochopiť, že aj slobodná baba môže byť šťastná? Pretože ona je šťastná. Dofrasa, vlastne bola. Pretože odkedy sa do jej života votrela tá prekliata knižka, zažíva peklo. Carina jej totiž odprisahala, že aj Alexa s Maggie si našli skvelých manželov práve vďaka tej knižke.  

Zaplavila ju dusivá vlna bezmocnosti a prekvapil náhly záchvat paniky. Zhlboka sa nadýchla a uskutočnila chabý pokus o racionálnu analýzu svojich pocitov. Samozrejme, že svojim súrodencom trochu závidí. Všetci žijú šťastným manželským životom a donekonečna rozprávajú o svojich rodinách a rodinných stretnutiach. Pre nich je len slobodná baba, ktorá nemá nijaké starosti a ktorá by ich mala zabávať historkami o vášnivých nociach či dramatických rozchodoch.  

Blikajúce logo rodinného podniku na šetriči obrazovky počítača akoby sa jej vysmievalo. Juliettine príbehy sa totiž namiesto toho točili najmä okolo čísel predaja, výšky obratu alebo ďalšieho obchodného rokovania, ktoré sa možno stane kľúčom k čoraz väčšej sláve ich rodinného mena. Ešte aj mama sa na ňu čoraz častejšie díva s akousi obavou, či skôr s ľútosťou v oku.  

Zahryzla do hrozna a na jazyku jej vybuchla trpkosladká chuť. Merda. Čo ona s tým? Nehovoria azda všetci o tom, že ženy mužov už dávno nepotrebujú? Sex sa jednoznačne preceňuje a vlastne ju ani veľmi nezaujíma. Spočiatku ju síce trápilo, že nie je schopná zažiť orgazmus ani žiadne hlbšie spojenie s mužom, no napokon si povedala, že sa preto nezblázni a radšej tieto veci zo svojho života jednoducho vymaže. Napriek tomu, že jej myseľ prahla po telesnej blízkosti, jej telo akoby patrilo ľadovej kráľovnej. Po mnohých márnych pokusoch niečo – čokoľvek – cítiť v prítomnosti príslušníkov opačného pohlavia sa tým jednoducho prestala umárať a začala žiť. Bez sexu.  

Jej elegantný moderný byt prezrádzal, že je bohatá, úspešná a má dobrý vkus. Na rozdiel od sestier, ktoré uprednostňovali útulné zariadenie v toskánskom vidieckom štýle, Julietta dávala prednosť čistým a nekompromisne funkčným moderným líniám, ktoré harmonizovali s jej zmyslom pre poriadok. Prísne biele steny a vysoké stropy bytu dávali vyniknúť hranatým stolíkom zo skla a dreva čiernej farby, pohodlným kreslám farby slonovej kosti a veľkým vankúšom. Vďaka obrovským oblokom sem cez deň prúdila záplava svetla a v noci bol odtiaľ nádherný výhľad na svetlá nočného Milána. V kuchyni trónili barové stoličky potiahnuté červenou kožou, ktoré skvele kontrastovali s čiernym žulovým povrchom pracovnej plochy kuchynskej linky. Jedálenský stôl chýbal, keďže takmer stále jedávala sama. Zato nechýbali všetky najhorúcejšie technické vychytávky, aké sa objavili na trhu. Celý Juliettin byt bol vybavený najmodernejšími technologickými novinkami, od niekoľkých počítačov a super rýchleho pripojenia na internet až po obrovskú televíznu obrazovku a zvukový systém, ktorý vysielal hudbu do všetkých izieb jej rozľahlého bytu.  

Pokiaľ išlo o oblečenie, neoplývala takým dokonalým citom pre módu ako jej ďalšia sestra Venezia, no jej kostýmy boli vždy dokonalého strihu a ušité na mieru v dielni niektorého značkového módneho návrhára. Oceňovala kvalitu a v tomto smere si nič neodopierala, ako o tom svedčil jej gigantický šatník plný kože, semišu, hodvábu a saténu. Zo svojho platu si pokojne mohla dovoliť prepychovú vilu, no ona si radšej vybrala luxusný apartmán v centre Milána – blízko svojej kancelárie a ruchu mesta. V tichu nejakého odľahlého miesta by sa zrejme zanedlho zbláznila. Sotva si stihla hodiť do úst ďalších pár bobúľ hrozna, keď jej telefón znova zabzučal.  

Čoho sa bojíš?  

Julietta zúrivo chmatla po telefóne a urobila čosi, čo nikdy predtým nedokázala: vypla ho.  

Ničoho sa nebojí – okrem zlyhania. Našťastie sa naučila, že tvrdá práca a prísna sebakontrola zaručene vedú k úspechu. Jediné, čo sa vzpieralo jej vôli, bolo jej telo, no aj s tým si poradila. Prijala ho také, aké je, a pustila to z hlavy. Všetko by bolo v úplnom poriadku, keby jej tých niekoľko esemesiek od sestry neprevrátilo svet hore nohami a nespôsobilo, že je celá rozklepaná.  

Pohľadom zablúdila k tej knižke. Látkový obal pulzoval zvláštnym svetlom, ktoré akoby naliehavo prosilo, aby vstala a prešla na druhú stranu izby. Strčila ju na policu medzi svoje obľúbené životopisy, no žiarivo purpurová farba obalu sa nedala prehliadnuť. Ach, čo už. Prelistuje ju a Carine povie, že to kúzlo urobila, nech majú celý ten cirkus raz a navždy za sebou.  

Položila pohár na malú tácku, podišla k polici s knihami a vybrala tú purpurovú. Bola malá, hranatá a vyzerala úplne neškodne. Kniha ľúbostných zaklínadiel. Hm, autor žiadny. Prelistovala zopár zažltnutých, časom opotrebovaných stránok, no nič zvláštne sa nestalo. Nezakryl ju oblak kúzelného prachu, nezachvela sa zem ani sem neprenikol závan chladného vzduchu, ako to býva vo filmoch.  

Julietta sa posadila späť na pohodlnú pohovku a oprela sa o vankúš. Zvláštne, obsah celej knihy tvorilo len jedno jediné zaklínadlo: Napíšte zoznam vlastností, ktoré u svojho vytúženého partnera očakávate. Teda žiadny prísľub sobáša ani šťastie až do smrti. Urobte kópiu zoznamu a vložte ju pod matrac. Originál spáľte a pri tom odriekajte tieto slová určené matke Zemi: blá-blá-blá. Finito.  

To je všetko?  

Julietta pokrútila hlavou, zašomrala akúsi nadávku a načiahla sa za notesom, ktorý mávala vždy nachystaný vedľa počítača. Chytila pero a začala ním zúrivo a bez otáľania písať na snehobielu stránku, kam sa atrament vpíjal ako krv do snehu. Tentoraz nečakala, kým si všetko starostlivo uváži a rozanalyzuje. Dopriala si jeden z naozaj zriedkavých emočných výlevov a v okamihu zo seba dostala všetko, čo si kedy priala u svojho partnera, hoci s istotou vedela, že neexistuje.  

Ani to po sebe neprečítala. Urobila kópiu a oba papiere starostlivo poskladala. Jeden vložila pod matrac. Potom odišla do kuchyne, dosucha vytrela antikorovú misu, zo zásuvky vytiahla zápalky a druhý list papiera podpálila.  

Jeho okraje očerneli a skrútili sa. Julietta zapla odsávač a sledovala, ako sa kus papiera mení na popol. Perami nečujne odriekala to hlúpe zaklínadlo a strašne sa sama pred sebou hanbila. Najradšej by bola v tej chvíli Carinu zaškrtila, že sa jej podarilo urobiť z nej takéhoto idiota. Aspoň splnila ten hlúpy sľub. O chvíľu už ležalo na dne misy len trochu popola.  

Zrazu ju premohol desivý pocit beznádeje a srdce jej zovrela čudná predtucha. Čo to tam vlastne načmárala? Mala si to predsa len lepšie premyslieť a napísať niečo podstatné, nie to, čo jej bezhlavo diktovali jej nenaplnené potreby.  

Ale veď je to vlastne jedno. Nikto sa to predsa nikdy nedozvie, a matka Zem určite nič nevytára, takže je to v suchu.  

Znovu vzala do ruky telefón, zapla ho a naťukala správu pre svoju sestru.  

Hotovo. Takže teraz mi už daj láskavo pokoj.  

Ubehla sekunda. Na obrazovke telefónu sa objavil šťastný smajlík.  

Vďakabohu. Konečne sa môže vrátiť späť k svojmu životu a na celú túto trápnu záležitosť zabudnúť.  

Vnútro jej zovrel desivý pocit prázdnoty, no Julietta ho odignorovala, a aby nemusela počúvať ticho, ktoré sa okolo nej rozliehalo, zosilnila zvuk televízora.  

Druhá kapitola 

Julietta si upravila uzol na tmavozelenej hodvábnej šatke, uhladila si sukňu a otvorila veľké dvojkrídlové dvere. Podišla k stolu recepčnej, za ktorým sedela postaršia matróna. Zapísala si jej meno a ponúkla ju, aby sa posadila. Hm, prekvapujúce. Očakávala by skôr mladú krásku na vysokých podpätkoch, schopnú postarať sa svojmu šéfovi počas obednej pauzy o zábavu. Mala by sa hanbiť za takéto predsudky. Možno ju Sawyer Wells nakoniec príjemne prekvapí.  

Vyzliekla si svetlozelený trenčkot a koženú aktovku položila na zem. Všade sa ozývalo tlmené vyzváňanie telefónov a Julietta zvedavo vdychovala atmosféru prepychovej kancelárie podniku Wells Enterprises. Na čelnej stene sa vynímalo obrovské logo z lešteného bronzu – W@E. Pre hostí tu boli pripravené pohodlné kožené kreslá, na zemi ležal koberec tmavomodrej farby. Masívny pracovný stôl recepčnej bol celý zo skla a pyšne na ňom trónilo supermoderné technické vybavenie spolu s dômyselnými zásuvkami na triedenie pošty a dokumentov.  

Julietta sa na toto stretnutie dôkladne pripravovala, no veľa sa jej toho zistiť nepodarilo. Nakoniec sa aspoň od svojho švagra dozvedela, že sú so Sawyerom dávni priatelia, že sa na jeho slovo môže absolútne spoľahnúť a že jeho profesionálny úsudok, rovnako ako obchodnícky talent, sú excelentné a ostré ako britva. Jeho meno je v hotelierstve pojmom a o spoluprácu s ním sa uchádzajú tie najluxusnejšie hotely. Zvyčajne to však prebieha tak, že Sawyer preberie vedenie hotela, postaví ho na nohy a potom sa dôstojne a v najväčšej tichosti odporúča. Ústredie jeho novej firmy má sídlo v New Yorku, no pred desiatimi mesiacmi celkom nečakane otvoril novú pobočku v Miláne. Pri tej správe mnohí z biznisu zamreli. Stavila by sa, že aj slávny Principe di Savoia pozorne sleduje, aké ďalšie kroky sa Sawyer chystá podniknúť. Ten chlap má dokonalý register a takmer zázračnú schopnosť premeniť potápajúcu sa hotelovú loď na truhlu plnú peňazí.  

Záhadný telefonát ju zaskočil. Vôbec nechápala, prečo by sa najväčší profesionál hotelového biznisu chcel v pondelok ráno o pol desiatej stretnúť práve s ňou. Samozrejme, že sa pokúsila z volajúceho vytiahnuť čo najviac informácií, no zdvorilý hlas na druhom konci telefónu jej len stroho oznámil, že toto je jej jediná šanca stretnúť sa s pánom Sawyerom, ktorý jej všetky ostatné podrobnosti vysvetlí osobne.  

Julietta neznášala tajnostkárstvo a zvysoka hľadela na akékoľvek obchodné kontakty zahalené rúškom tajomstva. So stretnutím síce nakoniec súhlasila, no takmer okamžite začala pátrať. Zarazilo ju, že taký vplyvný muž, ktorý precestoval svet a zachránil pred bankrotom toľko luxusných hotelov, akoby nemal žiadnu minulosť a do dvadsiatky akoby vôbec neexistoval. Potom nasledovalo desaťročie poznačené jeho vytrvalým profesionálnym vzostupom, no okrem nespočetných pikošiek z jeho milostného života sa o ňom nikde nič nepísalo. Pokiaľ išlo o zámožných podnikateľov, nekonečný rad partneriek a mileniek sa dal viac než očakávať, no to, s kým tento chlap kedy spal, ju ani najmenej nezaujímalo. Zaujímalo ju len, aké má úmysly s jej podnikom. Mrzelo ju, že sa nedozvedela viac. Aj Max sa zaprisahal, že o priateľových plánoch vôbec nič nevie, no radil jej, aby na to stretnutie určite šla.  

„Nech sa páči, slečna Conteová, môžete ísť ďalej.“  

Julietta sa usmiala a zodvihla zo zeme aktovku značky Pineider. Šla za recepčnou, až kým zastali pred ťažkými vyrezávanými dverami z višňového dreva. Načiahla ruku, že stlačí kľučku, no dvere sa náhle nezvučne otvorili úplne samy. Chrbtom jej prebehla triaška a zaváhala. Zrazu mala pocit, že len čo prekročí ten prah, jej život sa navždy zmení. Akoby sa práve chystala vkročiť do strašidelného zámku, ktorého majiteľ prahne po tom, aby získal jej dušu.  

„Poďte ďalej.“  

V ušiach jej zaznel zastretý, pokojný hlas. Urobila tri kroky. Dvere sa za ňou nehlučne zavreli.  

Kŕčovito zvierala rúčku aktovky. Čo je to s ňou? Zvyčajne sa na akomkoľvek stretnutí cítila úplne neohrozene a od prvej chvíle preberala iniciatívu, no teraz tam stála ako stĺp a len nemo zízala na druhú stranu kancelárie, na tvár jedného z najpodmanivejších a sexuálne najpríťažlivejších mužov, akého kedy stretla.  

Už sa nečudovala, že jeho sekretárka je taká tetuška. Žiadna normálna baba by totiž nedokázala pracovať po jeho boku bez toho, aby neprišla o rozum. Každá by sa určite dobre že nepotrhala, len aby urobila všetko, čo mu vidí na očiach. Jeho súkromná svätyňa bola zariadená nábytkom z tmavého dreva, vo vínovočervenej a zlatej. Stenu za jeho stolom vypĺňala obrovská knižnica plná zväzkov viazaných v koži, doplnených o niekoľko zaujímavých plastík z hladučkého mramoru, lesklého striebra a medi. Stena naľavo bola vymaľovaná načerveno a zdobila ju kolekcia erotických malieb. Zatúžila obzrieť si ich podrobnejšie, no nateraz sa rozhodla, že tak radšej urobí pri nejakej inej príležitosti. Obrovský stôl z višňového dreva zaberal celú polovicu miestnosti a jasne dával návštevníkovi najavo, kto je tu pánom. Napadlo jej, že s tým istým úmyslom má určite nejako špeciálne upravené kreslo, pretože sa jej nechcelo veriť, že by nejaký chlap mohol byť až taký vysoký. Pozorne študoval jej tvár, pohodlne usadený na svojom tróne potiahnutom červenou kožou. Akoby sa snažil o nej čo najviac dozvedieť. Jeho pohľad prenikal všetkou povrchnou spoločenskou pretvárkou k jej pravej nefalšovanej prirodzenosti, až mala pocit, že tam pred ním stojí úplne nahá a zraniteľná.  

Jeho vlnité blond vlasy hrali všetkými odtieňmi zlatej, a keď sa s nimi pohrávali lúče slnka prenikajúce cez vysoké obloky, zdalo sa, že má okolo hlavy svätožiaru. Dopadali mu na plecia a v duchu si zrazu predstavila, ako do nich zabára prsty, zatiaľ čo on sa zabára do nej. V hlave sa jej pomaly odvíjal podrobný zoznam čŕt jeho tváre, ktoré hltavo vnímala: graciózne tvarované obočie, vysoké lícne kosti, silná brada s náznakom jamky. A tie jeho oči. Tie mu určite daroval sám pánboh, či aspoň požičal niektorý z anjelov, pretože sa zdalo, že sú z čistého zlata. Tak oslnivo žiarili a prenikali hlboko pod povrch, až k jadru. Tie oči, ohromujúce ako nečakane nájdený poklad, videli veci, ktoré by každá žena radšej nechala ukryté. Julietta si však bola istá, že väčšina žien nemala v tomto ohľade na výber. Tento muž si bral všetko, po čom zatúžil, a tak, ako po tom túžil. Bez prosenia.  

V takých chvíľach jeho anjeli zaiste so zdeseným výkrikom odlietali do nebies a prenechávali ho peklu.  

Jeho zmyselne vykrojené pery boli pastvou pre oči a pohŕdavý úškrn sľuboval vášnivý sex bez pravidiel. Pravé líce mu od obočia až k brade pretínala brutálna jazva. Takmer cítila dotyk čepele na líci a zvuk pokožky praskajúcej pod ostrím, a mala čo robiť, aby k nemu súcitne nenatiahla ruku. Tento muž však očividne o žiaden súcit nestál.  

Spôsob, akým sa v jeho osobnosti snúbilo dobro so zlom, pôsobil na ženy ako zvuk Potkaniarovej píšťalky. Uvedomila si to a striasla sa. Ešte šťastie, že s ňou mužská prítomnosť vôbec nič nerobí. Inak by bola úplne hotová ešte skôr, než by sa vôbec dostali k tomu, prečo ju sem pozval. Julietta sa vzpriamila a pozrela mu priamo do očí. „Dobré ráno, pán Wells. Rada vás poznávam.“  

Podišla k nemu a natiahla ruku. Postavil sa a stisol jej ju. Bol to zvláštny pocit. Naoko veľmi neosobné potrasenie ruky v nej vzbudilo dojem, akoby nadviazali veľmi intímny kontakt. Jeho dotyk bol teplý a zároveň drsný, jeho dlaň v sebe pohltila jej prsty, akoby sa tak symbolicky zmocňoval celého jej tela.  

Zarazená touto bizarnou predstavou si trochu náhlivo vyslobodila ruku a až vtedy si uvedomila, že po celý čas zadržiavala dych. Kútiky božských pier toho muža sa zodvihli v tak trochu pobavenom úsmeve. Nedokázala uhádnuť, či jej tým dáva najavo svoje potešenie, alebo pobavenie. Ani jedno sa jej však v tejto chvíli veľmi nepozdávalo. Vycítila, že tento chlap je zvyknutý vyhrávať. Je taký sebavedomý! Akoby všetci ostatní ľudia boli hercami pobiehajúcimi po javisku zvanom svet jemu pre zábavu. Hm. Musí čo najskôr prejsť do ofenzívy. Ak by sa uchýlila k defenzíve, unudilo by ho to na smrť a jej by to nič neprinieslo. Julietta sa posadila, prehodila si nohu cez nohu, a usmiala sa naňho s uvoľnenou familiárnosťou, ktorú ani trochu necítila.  

„Vidím, že máte rád hry.“  

Spozornel a záblesk prekvapenia v jeho očiach ju potešil. „Podľa toho, aké hry máte na mysli.“  

Zdržanlivo sa usmiala. „Šach.“ Pohľadom zamierila na nádherne vyrezávané figúrky kráľa a kráľovnej na polici s knihami. Detaily oboch figúr z ebenu a zo slonoviny boli naozaj obdivuhodné a naznačovali, že patria mužovi, ktorý zbožňuje všetko, čo dokazuje kvality jeho intelektu. „Sú vskutku pozoruhodné.“  

Sawyer sa oprel lakťami o nablýskanú dosku stola a špičky prstov oboch rúk si oprel o seba. Odmietla uhnúť pred jeho prenikavým pohľadom, ktorý hrozil preniknúť pod všetky jej masky. Keď konečne prehovoril, jeho hlboký hlas akoby pohladil temné miesta jej duše, o ktorých doteraz vôbec netušila. „Vy hráte?“  

„Nie.“  

„Prečo?“  

Sucho odvetila: „Hry ma nezaujímajú. Uprednostňujem obojstranne prínosnú a priamočiaru výmenu informácií.“ 

Prekvapene zodvihol obočie. „Ste predsa výkonnou riaditeľkou veľkej a dôležitej firmy. Zaiste uznáte, že zakaždým je niekto víťaz a niekto porazený.“  

Ach áno, odhadla ho správne. Má rád slovné súboje. Rozhostil sa v nej hlboký pocit spokojnosti. Cítila, že má zriedkavú príležitosť zmerať si sily s človekom, ktorý nepozná strach a zbožňuje výzvy. Ostatní, len čo otvorila ústa a dala im pocítiť britkosť svojho dôvtipu, dali sa zvyčajne bleskovo na ústup alebo začali idiotsky prskať v strachu, že sa vôbec nepresadia. No stretnúť sa s niekým, kto vládol intelektom rafinovaným a ostrým ako samurajský meč, bol ozajstný pôžitok. Zvolila teda elegantný krok nabok, tesne za hranicou jeho dosahu: „Ak ste však naozaj dobrý, váš protivník si to, že prehral, nemusí ani uvedomiť.“  

„Nesúhlasím. Ak protivník aspoň trochu stojí za to, je dávno zmierený s tým, že obaja jednoducho vyhrať nemôžu. Kto nezíska kráľovnú, nevyhráva.“  

S kliknutím otvorila aktovku, ako keby ju náhly zvrat v konverzácii začínal nudiť. Šuchot papiera narušil chvíľu pulzujúceho ticha a odrazu si uvedomila, že má vlhké dlane. Aké zvláštne. Nebola predsa nervózna. Cítila čosi, čo nevedela pomenovať. „Kráľovnú predsa možno obetovať. Je síce mocná, ale nakoniec aj tak stojí všetko na kráľovi. Stačí aspoň trochu inteligentný záložný plán a kráľovná nenarobí až toľko škody.“ 

Oči mu potemneli. Mala pravdu. Žiadna by s ním nevydržala pracovať. Tvár toho chlapa by mali dávať na plagáty v rámci antikoncepčnej kampane pre mladistvé. Kombinácia svetla a temnoty v ňom bola taká neodolateľná, že každá by sa nadšene a bez zaváhania vrhla do priepasti za hranicou zdravého rozumu, nech by bolo precitnutie akokoľvek bolestné. Ešte šťastie, že Julietta výšky neznáša a za každú cenu sa im vyhýba. „Vraveli ste, že nehráte šach,“ zamrmlal.  

„Nehrám,“ vyzývavo zodvihla bradu. „Ale to ešte neznamená, že nepoznám pravidlá. Človek nikdy nevie, čo sa mu môže hodiť.“  

Jeho sotva počuteľný smiech preťal vzdialenosť medzi nimi a šteklivo ju pohladil na vnútornej strane stehien. Uvedomila si reakciu svojho tela, hoci jej myseľ zostávala naďalej odťažitá a pokojná. „Ste fascinujúca žena, Julietta Conteová.“ Zvyčajne neznášala, keď niekto, najmä ak to bolo v rámci biznisu, vyslovil jej krstné meno. Až pričasto totiž zažila, že muži zneužívali ich vzťah a akýkoľvek prejav blízkosti na to, aby ju ponížili. No Sawyer ho vyslovil tak, že v jeho ústach nadobudlo úplne nový význam. Cítila jeho rešpekt, no aj neskrývanú zmyselnú túžbu a to ju úplne vyvádzalo z rovnováhy. „Som veľmi rád, že som nasledoval svoj inštinkt a rozhodol som sa dať vám ako prvej príležitosť pracovať pre mňa.“  

Zavrela aktovku a položila ju späť na dlážku. Potom začala listovať v papieroch, ktoré odtiaľ vybrala, aby získala čas. „Nesmierne oceňujem, že ste si ma vybrali ako prvú. Musím však priznať, že zopár podrobnejších údajov o vašej ponuke by ma potešilo omnoho viac. Ak niečo naozaj neznášam, tak je to premrhané dopoludnie kvôli ponuke, ktorá možno nakoniec nebude pre nás vôbec zaujímavá. Zaiste mi rozumiete, pán Wells.“  

„Sawyer.“ Oprel si bradu o striešku z prstov. „Poznám predsa takmer celú vašu rodinu a som veľmi dobrým priateľom vášho švagra. To by azda mohol byť dobrý dôvod na to, aby sme sa oslovovali krstným menom, nemyslíte?“  

„Dobre.“  

„Povedzte to.“  

Prekvapene k nemu zodvihla oči. „Prepáčte, ale nerozumiem.“  

Zrazu medzi nimi zavládlo zvláštne napätie, akoby práve rozohrávali dôležitú hru, no ani jeden z nich nevedel, čo všetko je v stávke. „Moje meno,“ vysvetľoval pokojne. „Vyslovte ho.“  

Julietta zažmurkala. Celé telo mala zrazu ako v ohni. Stiahol sa jej žalúdok. Už-už sa chystala na reakciu a nejaký štipľavý komentár jeho absurdnej požiadavky, no s hrôzou zistila, že to nezvládne. Nedokáže oponovať. „Sawyer.“  

Preklínala sama seba, len čo to meno vypustila z úst. V tvári sa mu zračila nesmierna spokojnosť a ešte čosi, čo ju v tej chvíli miatlo. Smerom k nej však iba mierne kývol hlavou. „Ďakujem.“  

Odkašľala si a znovu sa zamerala na papiere na stole pred sebou. „Keď sme sa už teda náležite zoznámili, mohli by sme pokročiť ďalej? Musím povedať, že vaša povesť vás predchádza.“ 

„Dúfam, že v dobrom,“ prehodil.  

„Zväčša v dobrom.“  

Úsečne sa zasmial. „Ste naozaj iná než ostatní z vašej rodiny.“  

Stará rana zabolela, no ignorovala to a sucho sa naňho usmiala. „Dúfam, že v dobrom.“  

Znepokojene sa zamračil a naklonil sa k nej. „Dotklo sa vás to? Chcel som tým len povedať, že ste zrejme jediná z rodiny, kto Michaelovi naozaj pomáha. Vašim sestrám očividne nebolo súdené, aby prevzali kontrolu nad rodinným podnikom. Predpokladám, že všetci sú nesmierne radi, že vás majú.“  

Stará rana zrazu bolela už len ako malá sinka. Prečo mu tak záleží na tom, aby sa jej nedotkol? Akoby mal schopnosť nazrieť do všetkých jej dobre ukrytých tajomstiev, no bez toho, aby bojoval s pokušením rýpať sa v nich. Akoby naozaj nechcel nič viac, než vedieť.  

„Samozrejme, že sa ma to nijako nedotklo. Považujem za šťastie, že môžem pracovať vo vedení La Dolce Famiglia. Len som si zrejme plne neuvedomila, že naozaj poznáte takmer všetkých ostatných členov našej rodiny.“  

Prísne črty tváre mu zrazu znežneli. „Pohybujeme sa s Maxom v rovnakých kruhoch a už dávno sme blízkymi priateľmi. To on mi predstavil Veneziu a minulý rok som mal to šťastie zoznámiť sa aj s vašou sestrou Carinou. Bol som na ich svadbe vo Vegas.“  

V mysli sa jej mihla spomienka na sestrin nečakaný sobáš. Zbehlo sa to všetko tak rýchlo, že to vtedy nijako nemohla stihnúť. Ešte aj dnes jej bolo ľúto, že nebola na svadbe najmladšej sestričky. Mama tam bola vlastne jediná z rodiny, a tak ju predstava, že práve tento človek bol svedkom takej súkromnej a dôležitej udalosti, zamrzela. „Zaujímavé,“ zareagovala polohlasne. „A čo moja mama?“  

Výraz jeho tváre sa prudko zmenil a náhle bol úplne nečitateľný. „S vašou matkou som mal to potešenie zoznámiť sa už dávno. Prechovávam k nej najhlbšiu úctu.“ 

Cítila, že slová skrývajú akýsi príbeh, no pochopila, že ak je niekto majstrom tajomstiev, tak je to práve tento muž. Kývla smerom k papierom na stole pred sebou. „Povedala by som, že ste teda jednoznačne vo výhode. Ja som sa totiž o vás nedozvedela takmer vôbec nič. Informácie, ktorých som sa dopátrala, sú až z čias, keď ste začali preberať krachujúce hotely a premieňať ich na ziskové. Žiadne údaje o mieste narodenia, o vašej rodine, vôbec nič z vašej minulosti. Akoby ste do svojich dvadsiatich troch rokov vôbec nežili.“ 

Jantárové svetlo jeho očí zrazu pohltila temnota. V jeho pohľade zacítila spaľujúci hnev a pálčivú bolesť, až sa jej zasekol dych v hrdle, no bol to len záblesk. „Nežil,“ povedal. „To vám bude musieť stačiť.“ 

Julietta rešpektovala jeho súkromie. Koniec koncov, aj ona mala tajomstvá. Pomaly prikývla. „Stačí mi to.“  

Usmial sa. Jeho zuby boli oslnivo biele, aj keď trochu nesúmerné, vďaka čomu nevyzeral ako tuctový krásavec. „Tak dobre. Poďme sa venovať biznisu. Chcem s vami uzavrieť dohodu.“  

Prekrížila si ruky na prsiach a mlčala. Zdalo sa, že naňho jej sebaovládanie a trpezlivosť zapôsobili. Julietta v duchu premýšľala, na aký typ žien je asi tento muž zvyknutý. „Chystám sa pod svojou vlastnou značkou otvoriť reťazec luxusných hotelov. Za posledné roky som investoval do kúpy veľmi prestížnych lokalít v najväčších mestách Európy a Spojených štátov. Môj plán je naozaj ambiciózny, no začať chcem v Miláne, Ríme, Benátkach a vo Florencii. Neskôr mám v úmysle presunúť sa do Anglicka, kde vlastním ďalšie tri lokality vrátane jednej priamo v Londýne. Pokiaľ ide o Spojené štáty, tam by som sa rád presadil v New Yorku, Los Angeles a Chicagu.“ 

Odmlčal sa, akoby očakával nejaký komentár, Julietta však aj naďalej čušala.  

„Môj reťazec sa bude volať Purity. Pracujem na tom projekte už roky – je to takpovediac môj dávny sen – a podarilo sa mi dať dokopy skvelý tím. Verím, že budeme rýchlo napredovať. To, že som sa rozhodol začať práve v Taliansku, má niekoľko dôvodov. V prvom rade sú to štatistiky, podľa ktorých je tu jednoznačne najvyšší turistický ruch a aj dopyt po niečom novom a nezvyčajnom, predovšetkým pokiaľ ide o amerických turistov. Plánujem skombinovať exkluzívne wellness služby s cateringom na skutočne vysokej úrovni. Rád by som spolupracoval s dodávateľmi, ktorí by mali záujem podpísať s mojou firmou exkluzívny kontrakt, a mám v úmysle vyberať si spomedzi tých najlepších. Nech všetci túžia pobudnúť v hoteli reťazca Purity a zažiť to, čo ponúka. Sú tri oblasti, v ktorých si predstavujem jedinečnosť svojej značky: v prvom rade je to exkluzívny materiál, jednoznačne ručná výroba výhradne pre našu značku, z ktorého budú luxusné župany, prezuvky, uteráky, posteľná bielizeň aj plachty. Na spôsob značky Frette, len bez Armaniho. Všetko, čoho sa náš hosť dotkne, bude také mäkké a hebké, že sa s tým už nikdy nebude chcieť rozlúčiť. Druhou oblasťou sú wellness služby a reštaurácie. Už som podpísal zmluvy s tými najlepšími v odbore a získal najhorúcejšie novinky. Budú pre mňa pracovať dvaja vynikajúci šéfkuchári, ktorí kvôli mojej ponuke odmietli dokonca aj lukratívnu televíznu šou. No a treťou oblasťou je ponuka luxusného tovaru: zlatníctva a zákazkové klenotníctva, salóny značkových návrhárov a, samozrejme, exkluzívne kaviarne a cukrárne.“  

Julietta sa nevdojak naklonila k nemu bližšie. Očami visela na jeho perách a srdce sa jej prudko rozbúchalo.  

„Mám v úmysle podpísať zmluvu s nejakým pekárenským reťazcom, ktorý by dokázal zabezpečiť exkluzívny catering všetkým hotelom Purity vrátane veľkých eventov a svadieb. Potrebujem naozaj výnimočnú pekárenskú firmu na špičkovej úrovni, ktorá by bola schopná pokryť dodávky mojim reštauráciám, hotelové služby aj maloobchod v rámci hotelového komplexu.“ 

V duchu bleskovo preberala všetky možnosti. Plán bol riskantný. S prihliadnutím na súčasnú ekonomickú situáciu takmer šialený! No myšlienka exkluzívnosti v kombinácii so skvelým výberom lokalít bola jednoducho geniálna. Ak by to všetko klaplo, Sawyerovi by sa naozaj mohlo podariť uviesť na trh jednu z najúspešnejších značiek. Zabratá do myšlienok zošpúlila ústa. „Sú s vaším plánom oboznámení aj šéfkuchári, s ktorými ste podpísali zmluvu? Väčšinou trvajú na tom, aby všetko jedlo pochádzalo z ich kuchyne. Vrátane dezertov.“ 

„O všetkom boli informovaní. Nemám záujem o špičkových šéfkuchárov, ktorí obstojne pečú, ani cukrára, ktorý by s nimi spolupracoval. To, čo potrebujem, je zabehnutá firma, schopná uspokojiť potreby klientov v ktoromkoľvek z mojich hotelov. Chcem len to najlepšie. La Dolce Famiglia je to najlepšie.“  

Posledné slová ju úprimne potešili, no nedala sa uniesť. Tento chlap je nepochybne génius, no už dávno sa naučila, že aj v tej najúžasnejšej zmluve sa vždy skrýva nejaký háčik. „Na prvý pohľad to znie úžasne. Najprv však budem chcieť vidieť projekty, časový harmonogram prác aj presnejší opis lokalít, aby som mohla rozhodnúť, či je vaša ponuka pre nás naozaj zaujímavá.“ 

„Samozrejme.“  

„A chcem vedieť, aká je predpokladanú výška obchodnej marže.“  

„Nepochybne.“  

„Okrem toho ste vo svojom návrhu spomenuli ešte jednu vec, ktorá mi robí starosti.“ 

„Čo také?“  

„Exkluzivita.“  

Pohľadom uviazol na jej perách. Výraz hladného dravca v jeho tvári ju prekvapil. Nepatrí predsa k ženám, ktoré v mužoch vzbudzujú žiadostivosť. Vedela, že ich zvyčajne provokuje do vypätého intelektuálneho výkonu, ale to bolo všetko. Na obchodných stretnutiach nemávala problém odosobniť sa od svojej ženskej časti, takže vzájomná sexuálna príťažlivosť medzi ňou a jej obchodným partnerom nikdy nestála v ceste obchodnému rokovaniu. Až teraz. Po prvý raz v živote sa čosi hlboko v jej vnútri prebudilo a v snahe vyjsť na svetlo sa jej to ostrými pazúrmi zarylo do žalúdka. Ktovie, aký by to bol pocit stať sa objektom pozornosti tohto muža? Zamyslene si pohládzal bradu a prepaľoval ju očami. Štíhle prsty sa mu zľahka dotýkali dohladka oholenej sánky a jemne pohladili mäkkú dolnú peru. Ktovie, či aj pod tým čiernym oblekom od Gucciho skrýva rovnako dobronzova opálenú pokožku? Dokázali by jeho prsty rozozvučať aj ženské telo?  

Potlačila vzdych. Nemá čas fantazírovať. Vie predsa, že vo chvíli, keď by ju pobozkal a zistil, že nie je z tých, ktorým sa pri tom podlamujú kolená, by ho prestala zaujímať. Ako všetkých pred ním. Julietta im to nezazlievala. Dio, prečo vlastne o ňom takto premýšľa? Je už dočista pazzo?  

„Máte problém s exkluzivitou?“ Elegantne sa odsunul od stola a preložil si nohu cez nohu. To uvoľnené gesto neladilo s oceľovou tvrdosťou otázky obalenou vo vate. Vyschlo jej v ústach. Ako to, že má zrazu pocit, akoby diskutovali o celkom odlišnom význame toho slova?  

Julietta zdržanlivo mykla plecom. „Občas nepochybne. Viac partnerov predsa ľahšie vyváži možné riziká.“  

Pery sa mu roztiahli v lišiackom úsmeve. „Presne tak. Najmä riziko zlyhania. Záväzok voči tomu správnemu partnerovi však neporovnateľne zvyšuje šance na úspech a znamená omnoho vyššiu úroveň.“  

„Alebo bankrot.“ Cítila, ako sa jej pri ich pokračujúcom mentálnom súboji búri krv v žilách. „Stáva sa to predsa až príliš často.“  

Sawyerov tichý hlas bol sladký ako med a príjemný ako vonný olej, keď jej vnikal do uší a dotýkal sa pulzujúceho miesta medzi jej nohami. „Viem, že ste si doteraz nie vždy vyberali správne a že ste sa neraz aj popálili, ale so mnou vám to nehrozí.“  

Koža ju svrbela a prsia pod celkom neexkluzívnou bielou podprsenkou ju boleli. Julietta mala zrazu neodolateľné nutkanie strhnúť zo seba šaty a ponúknuť sa mu hneď tam, na jeho pracovnom stole. Roztiahnuť nohy a podrobiť sa jeho vôli. Primitívna reakcia, ktorú v nej svojím správaním vyvolal, v nej vzbudzovala zdesenie i prekvapenie. Vďakabohu, že sa tak dobre ovláda. Silene sa usmiala. „Sebavedomie vám nechýba, však. To u svojho partnera naozaj oceňujem. Môžem však predpokladať, že mi predložíte aj o čosi formálnejší návrh, nad ktorým by som mohla pouvažovať?“ 

Posunul k nej dosky viazané v čiernej koži. Vzala ich a zbežne prezrela ich obsah. Potom ich vložila do aktovky. „Ozvem sa vám do konca týždňa.“  

„Zajtra.“  

Julietta sa zamračila. „V žiadnom prípade. Potrebujem, aby to videl právnik aj členovia správnej rady. Potrebujem o vašom návrhu hovoriť s Michaelom.“ 

Ráznym gestom preťal vzduch. „Michael šéfuje La Dolce Maggie a mám v úmysle osloviť ho s rovnakou ponukou v súvislosti s mojimi hotelmi v Štátoch. Ak to má medzi nami fungovať, potrebujem mať istotu, že tu ste človekom, s ktorým rokujem, len a len vy. Vy prijímate rozhodnutia. Demokracia je síce super, no monarchia občas funguje s omnoho lepšími výsledkami.“ V očiach mal zvláštny záblesk – hlboký, živočíšny, darebácky. „Vidím, že vám to budem musieť čo najskôr dokázať.“  

Julietta v sebe potlačila nutkanie odkašľať si alebo dať akýmkoľvek iným spôsobom najavo, že ju zaskočil. „Riskujete, že poviem nie.“  

„Viem. No aj tak potrebujem vašu odpoveď hneď zajtra. Pozývam vás na večeru.“ 

Pokrútila hlavou. „To naozaj nebude nutné, pán Wells, azda...“  

„Sawyer.“  

Pri zvuku jeho veliteľského hlasu sa jej stiahol žalúdok. „Sawyer. Skúsim to teda stihnúť do piatej popoludní.“  

„Skvele. Nech už sa rozhodnete akokoľvek, oslávime to pri večeri a pri víne. Vyzdvihnem vás o siedmej.“  

Celá situácia sa jej akosi vymykala z rúk a mala pocit, že stráca pevnú pôdu pod nohami. „Naozaj to nie je nevyhnutné.“

„Ale áno. Či už sa rozhodnete dôverovať mi v biznise, alebo nie, faktom zostáva, že poznám väčšinu vašej rodiny a rád by som s vami večeral, porozprával sa o Maxovi, o vašej sestre... Žiadam azda tak veľa?“  

Pripadala si ako idiot. Ako by mohla odmietnuť také nevinné pozvanie a nevyzerať pri tom ako tá najhoršia semetrika? No čosi jej našepkávalo, nech sa má pred ním na pozore a nezostáva s ním osamote ani ho nepozýva k sebe do bytu. To by bola smrť. Jazyk sa jej trochu zaplietol: „Tak dobre. Počkám vás u seba v kancelárii; zajtra mám veľa práce.“ 

Uklonil sa, akoby prijímal jej rozhodnutie vo veci, ktorú sama navrhla. „Som veľmi rád.“  

Vstala a tentoraz sa rozhodla podanie rúk neriskovať. Zbabelosť jej gesta mu neušla, no len sa pousmial a pokojne spoza stola sledoval, ako odchádza. Dvere sa pred ňou znovu nehlučne otvorili, akoby jej až teraz dovolili uniknúť. Má azda pod stolom nejaký diaľkový ovládač, aby mal kontrolu nad svojimi návštevami? To stretnutie ju úplne rozhodilo. A to býva vždy taká vyrovnaná a sebaistá.  

Julietta sa zhlboka nadýchla, vystrela sa a bez jediného pohľadu naňho vyšla z kancelárie.  

Musí ju mať. 

Sawyer uprene hľadel na zavreté dvere a márne sa pokúšal zorientovať vo svojich rozbúrených pocitoch. Vo vzduchu cítil jej parfum. Zhlboka tú vôňu vdýchol v snahe zachytiť jej esenciu. Sladká vôňa vanilky. Exotická prímes kokosu. Kombinácia opojná a zaujímavá presne ako celá tá žena.  

Dopekla. Toto bude omnoho komplikovanejšie, než si myslel.  

Vstal a začal sa prechádzať. Premýšľal, či by svoju ponuku radšej nemal stiahnuť. Isté vlastnosti od najstaršej dcéry conteovského klanu očakával. Rezervované správanie. Bystrý intelekt. Špičkové organizačné a vodcovské schopnosti. Všetko vlastnosti, ktoré u svojich obchodných partnerov jednoznačne oceňoval. Už pri rozhovore s Maxom a Michaelom nadobudol istotu, že La Dolce Famiglia je presne to, čo hľadá, a že Julietta dokonale spĺňa jeho predstavy o obchodnom partnerstve.  

Ani vo sne by mu však nenapadlo, že ho tá žena bude tak priťahovať.  

Sawyer veľmi dobre vedel, že pokiaľ ide o ženy, má isté schopnosti. Sčasti dar prírody, sčasti výsledok dlhoročného tréningu. Dokázal čítať v každom detaile výrazu ženskej tváre, rozumel reči ich tela, slov, gest. No predovšetkým im vedel čítať z očí, ktoré, ako veril, sú bránou duše. Okrem tých jeho. Ich príťažlivý zlatistý nádych bol trikom prírody na pomýlenie protivníka. No ak si niektorá z nich predsa len trúfla preniknúť hlbšie, našla len bezodné čierne peklo.  

Potriasol hlavou, aby sa zbavil bezútešných myšlienok, a prinútil sa vrátiť k problému. Už keď vošla a pozdravila ho tým svojím chladným, sebavedomým spôsobom, už vtedy zatúžil zmocniť sa jej. Celým svojím zovňajškom akoby kričala Pokojne sa dívaj, no nech ťa ani nenapadne dotknúť sa ma. Len žiadne dôvernosti!  

Jej hlas bol ako zvuk kociek ľadu v rozkošnom pohári jej talianskeho prízvuku. Vlasy mala vyčesané, len niekoľko prameňov jej nežne rámovalo tvár. Keď pohla hlavou, voľné pramene jej vlasov zažiarili vo svetle slnka farbou opojného červeného vína na pozadí konzervatívneho perlového náhrdelníka. Nádherné tmavé oči so zlatistou linkou okolo zreničiek prezrádzali hĺbku, ktorá, ako si bol istý, väčšine mužov unikala. Silný nos, brada, krásne lícne kosti a ústa, také nežné a mäkké, že by ich vedel láskať perami celé hodiny. Nepoužívala rúž a to im na príťažlivosti ešte pridávalo.  

Obliekala sa so samozrejmosťou ženy, ktorá obľubuje klasickú módu v kvalitnom vyhotovení a vie, ako ju nosiť. Béžový kostým od Very Wang na jej vysokej pružnej postave skvele sedel: úzka sukňa, ktorá jej obopínala boky a stehná, končila v polovici lýtok. Na nohách mala jednoduché kožené lodičky farby slonovej kosti. Kráčala v nich s takou rozhodnosťou, akoby jej telo bolo úplne podriadené sile jej mysle, a nosila ho so sebou akoby mimochodom, ako nejakú celkom samostatnú entitu. Akoby jej myseľ a telo boli od seba úplne oddelené a viedli spolu večný boj. Dva smelé, príjemne malé pahorky pŕs, ktoré sa jej rysovali pod sakom, a hladká pokožka jej stehien, ktoré odhalila, keď si prehodila nohu cez nohu, ho okamžite dostali do plnej pohotovosti. Ešte šťastie, že jeho stôl je taký vysoký, inak by to bol riadny trapas. Ani si nepamätal, kedy ho naposledy nejaká žena vzrušila, len čo vstúpila do dverí. Teda odkedy sa stretol s Carinou.  

Spomienku na Juliettinu mladšiu sestru mal ešte stále v živej pamäti, i to, ako ho očarila jej živočíšnosť a zároveň nevinnosť, keď ju stretol vo Vegas. Takmer vzápätí si však uvedomil, že jej srdce patrí inému. Nikdy nestál o druhé miesto v srdci ženy, a tak ju nechal odísť, zmierený s tým, že mu nebola súdená. Možno by spolu zažili krátky vzrušujúci románik, no nikdy by v jej očiach nenašiel to, čo v nich zazrel, keď sa pozerala na jeho priateľa Maxa. Bol rád, že po takej dlhej a strastiplnej ceste k sebe nakoniec obaja šťastne zakotvili v manželskom prístave. No teraz musel priznať, že jeho reakcia vo chvíli, keď držal v náručí Carinu, bola len ľahkým iskrením v porovnaní s mohutnou erekciou, ktorá sa prihlásila, len čo zočil Juliettu.  

Mala štíhle, no silné prsty a ľahko si vybavil, ako sa mu v dlani mierne chveli. Obdivoval, ako bravúrne zvládala ich konverzáciu, čo by určite nedokázal ani hociktorý muž. Ani jediný raz sa mu nepodarilo vyviesť ju z rovnováhy. Až na tú jeho poznámku, že je iná ako ostatní členovia jej rodiny. Vtedy sa zarazila a v jej čokoládovohnedých očiach sa mihol záchvev bolesti.  

Pod tým zošnurovaným a naškrobeným zovňajškom cítil uzlíček pocitov, vášne a problémov. Vedel, čo by mal urobiť. Zrušiť pozvanie na večeru. Vycúvať z toho všetkého a ísť ďalej. Tá žena má šancu získať nad ním moc, domotať mu hlavu a zničiť mu život aj všetky jeho plány.  

No predsa ho k nej čosi nezadržateľne priťahovalo. Vnútro mu zvierala pálčivá potreba strhnúť z nej tú povrchnú masku a prinútiť ju, aby zistila, kým v skutočnosti je. Spôsob, akým vyhovela jeho požiadavke a vyslovila jeho meno, všetko vysvetľoval. Schopnosť podriadiť sa bola zakódovaná hlboko v jej prirodzenosti a to dominantnú časť jeho osobnosti nesmierne priťahovalo. Ktovie, aká je v posteli. Jej myseľ je natoľko zabratá kontrolou a sebaovládaním, že pre ňu musí byť ťažké uvoľniť sa a oddať rozkošiam tela.  

Mohol by ju to naučiť.  

Krv sa mu rozprúdila v žilách. Nebude to s ňou ľahké, s tým neráta. Nepochybuje, že tá žena dokáže s človekom parádne zacvičiť. Má na niečo také teraz vôbec čas? Splnenie jeho sna vybudovať vlastné hotelové impérium mu leží na dosah. Viazať sa k nej v rámci obchodného vzťahu môže byť preňho poriadne riskantné. No nech sa prepadne do horúcich pekiel, ak práve uviazať si ju, akýmkoľvek spôsobom a v akejkoľvek forme, nie je to jediné, po čom v tejto chvíli túži.  

Sawyer si zrazu uvedomil, že všetky jeho vzťahy so ženami boli posledných pár rokov neskutočne povrchné. Zahrával sa s nimi do takej miery, že teraz by skutočný vzťah nerozpoznal, ani keby ho niekto označil neónovou reklamou. Posledných desať rokov fičal výhradne na adrenalíne, ktorý mu dodávala práca, až nakoniec zostala jeho jedinou vernou, no nesmierne žiadostivou milenkou. Všetky jeho občasné výlety do krajiny rozkoše sa riadili prísnymi pravidlami. Neznášal, keď si od vzťahu s ním ženy sľubovali niečo viac a obťažovali ho svojimi citmi a snahou udržať si ho. To preňho automaticky znamenalo koniec vzťahu. Julietta je však iná. Čo ak sa práve jej, na rozdiel od väčšiny ostatných žien, podarí ponúknuť mu čosi hlbšie a pri tom dodržať hranicu medzi prácou a súkromím?  

Staví sa o čokoľvek, že Julietta Conteová zvládne akúkoľvek výzvu.  

Sawyer si poklopal prstom o spodnú peru. Vedel viac než dobre, aká krehká je hranica, o ktorej uvažuje. Ako cesta po okraji priepasti, kde sa v hĺbke zvíja nespočetné množstvo jedovatých hadov čakajúcich na jediný chybný krok, jediné zakolísanie. Bude s ňou musieť zaobchádzať v rukavičkách, než sa rozhodne predstaviť jej tajomstvá naozajstnej rozkoše. Najprv však potrebuje zistiť, čo ju dokáže rozpáliť a čo skrýva. Objaviť spôsob, akým zbúrať tú roky budovanú bariéru, ktorou sa obklopila. Nie je to príliš riskantné, teraz, keď sa chystá naplniť svoj sen a dosiahnuť cieľ, ktorý ho celé roky držal pri živote?  

Odpoveď na túto otázku pocítil hlboko vo svojom vnútri a bola natoľko jasná a samozrejmá, že nemal najmenšiu potrebu ju spochybniť.  

Vedel, že urobí presne to, po čom zatúžil vo chvíli, keď ju prvý raz uvidel.  

Tretia kapitola

Julietta zodvihla oči: 16.58. Napracovnom stole predňou ležali úhľadne rozložené listy papiera. Vkancelárii bolo ticho, len zdiaľky sem doliehali tlmené hlasy zamestnancov azvonenie telefónov. Už informovala členov vedenia aprekonzultovala celú záležitosť správnikmi. Hovorila sMichaelom. Ani nachvíľu nezažmúrila oko acelú noc ťukala dokalkulačky nejaké čísla. Nakoniec sa rozhodla.

Bola by blázon, keby tú ponuku odmietla.

Má jedinečnú šancu urobiť prefirmu niečo naozaj veľké. Hoci odzačiatku zastáva funkciu výkonnej riaditeľky La Dolce Famiglia, skutočnú kontrolu nadpodnikom prevzala len predniekoľkými rokmi. Dovtedy totiž, hoci snajlepším úmyslom, držal opraty jej brat. Až keď sa oženil sMaggie, pochopil, že robil chybu. Konečne sa Julietta dostala kukormidlu aodvtedy rozhodovala osmerovaní firmy sama. Keď sa dozvedela, že sa Michael začína presadzovať vnajväčších amerických hoteloch, aj ona chcela posunúť ich podnik navyššiu úroveň. Vmaloobchodnom predaji boli už dávno našpici, no teraz si aj ona robila nádeje nabiznis, ktorý ponúkali hotely. Tie najväčšie. Neúspech jej posledného pokusu ospoluprácu shotelom Palazzo ju stále mrzel. Tak dôkladne sa nato pripravovala akaždým kúskom svojho tela túžila doviesť ich rokovanie doúspešného záveru. Najviac ju však štvalo, keď sa potom dozvedela, že vedenie hotela malo problém hlavne stým, že by malo spolupracovať soženou. Neverili, že by sa im sňou podarilo dosiahnuť to, čo by chceli. Vposteli, to áno. Ale vbiznise?

Ani nápad. Namiesto La Dolce Famiglia sa preto rozhodli prekonkurenciu, ktorú vedie chlap. Síce bezakejkoľvek vízie, no spatriarchálnym dedom zachrbtom. Príliš neskoro si uvedomila, že Palazzo chce prevziať úplnú kontrolu nadvšetkými jej aktivitami. Len čo im však došlo, že tá baba sa nedá prevalcovať avie, čo chce, bezakéhokoľvek komentára rokovania prerušili.

Teraz však mal jej veľký sen šancu povstať zpopola. Zmluva soSawyerom by uviedla La Dolce Famiglia dosveta luxusných hotelov.

Boli tu isté riziká, to nepochybne. Ak sa má ich podnik stať exkluzívnym dodávateľom, znamená to, že príde ovšetky ostatné možnosti. Zostane zviazaná sPurity, akeď Sawyer nebodaj padne, padne sním. Bol to hazard, ktorý hral všetkými odtieňmi sivej. Telom jej prebehlo vzrušenie. Už si ani nepamätala, kedy naposledy ju nejaké obchodné rokovanie tak rozpálilo. Tak veľmi to potrebovala – výzvu anový cieľ, aby sa vymotala zbludiska sebaľútosti, doktorého sa každý večer dobrovoľne znovu aznovu uzatvárala. Nič jej nepomôže viac než riadna dávka adrenalínu, akú sosebou prinášala vidina podpísania novej zmluvy.

17.00.

Zabzučal interkom. Netrpezlivo stlačila gombík. „Prosím?“

„Slečna Conteová, máte nalinke Sawyera Wellsa. Môžem vám ho prepojiť?“

Pokrútila hlavou apotlačila úsmev. „Samozrejme, ďakujem.“

Linka ticho šumela. Potom sa ozval jeho hlas, drsný anežný zároveň. „Tak ako, rozhodli ste sa?“

„Presný ako švajčiarske hodinky, však.“

„Zakaždých okolností.“ Odmlčal sa. „Môžeme to ešte raz celé prebrať privečeri, ak natom trváte. Alebo si môžete vybrať, akým spôsobom vás mám presvedčiť. Som vtom vážne dobrý.“

Arogancia, sakou hovoril, bola zdrvujúca apekelne vzrušujúca zároveň. Pracovať sním bude teda zábava! „To nie je potrebné. Nie ste prvý ani najlepší, kto ma pozýva navečeru, aokrem toho nikdy nerobím rozhodnutia podtlakom takýchto ani podobných okolností.“

Vtóne, akým sa zasmial, striehla skrytá hrozba. „Ešte neviete, čoho som schopný.“

„Ako všetci chlapi aj vy, zdá sa, svoje schopnosti preceňujete.“

„Ste rozkošná. Zbožňujem výzvy.“

Julietta si otrávene vzdychla. Toto si teda určite budú musieť vyjasniť. Ak si Sawyer myslí, že sa môže tešiť nanejaké bočné výhody ich spolupráce, je naveľkom omyle. Hádam nezačne robiť scény atváriť sa kyslo ako všetci tí, ktorých doteraz omietla. „Len som kvám bola úprimná. Môžete miveriť, nebola to provokácia. Ostatné si ušetrite. Hovorím áno.“

Chvíľu bolo ticho. Čakala. Potom začula váhavé „Áno?“

„Mám to azda zopakovať? Podpíšem tú zmluvu. Naša dohoda platí. Budem tu navás osiedmej čakať, aby sme to spolu oslávili. Bolo mi potešením, pán Wells.“

Zložila apocítila nesmierne zadosťučinenie. Bolo to detinské, ale veľmi si tú malú vzburu – keď sa vrátila kjeho priezvisku – vychutnala. Chlapec je zjavne zvyknutý, že mu všetky padajú knohám, len čo zapíska, aešte sa pritom stihnú aj vyzliecť. Je načase, aby si uvedomil, že nie každá padne dokolien len preto, že dostal dovienka taký božský zovňajšok.

Pichol ju osteň ľútosti. Prečo to nedokáže? Dovoliť si cítiť všetko to, čo žena cíti pripohľade nakrásneho chlapa, bezstrachu, že nakoniec znova zamrzne? Prečo to nemôže byť jednoduché ačisté? Nahota, orgazmus aráno zbohom.

Úspech.

Zavŕšené dielo.

Slnený sen.

To jej stačí.

„Ste rada, keď máte veci podkontrolou, však Julietta.“

„Skvelý nápad.“

„Otom nepochybujte.“