Ukážka z elektronickej knihy

formát EPUB

Text © Koloman Kocúr 2012

Illustration © Ladislav Csurma 2012

Slovak edition © Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o. 2012

ISBN 978-80-556-0714-6

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto knihy sa nesmie reprodukovať ani šíriť v nijakej forme ani nijakými prostriedkami, či už elektronickými alebo mechanickými, vo forme fotokópií či nahrávok, respektíve prostredníctvom súčasného alebo budúceho informačného systému a podobne bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

Pre mládež do 18 rokov nevhodné—obsahuje vulgarizmy.

Toto dielo je autorská fikcia. Akákoľvek podobnosť so skutočnými postavami, udalosťami či náboženstvami je čisto náhodná.

Temná sci-fi groteska
pre silné nervy
a žalúdky

Nepravdepodobných
udalostí,
ktoré by sa mohli stať,
je tak veľa, že veľa
nepravdepodobných
udalostí
sa pravdepodobne
stane.

Prológ

Píše sa rok 2031.

Koncentrácia metánu v atmosfére Zeme dosiahla najvyššiu hodnotu za milión rokov.

Od čias paleocénu driemal metán zakonzervovaný chladom v zamrznutej pôde sibírskej tajgy a na dne Severného ľadového oceána. Teraz bilióny ton tohto obávaného skleníkového plynu, tridsaťkrát účinnejšieho než CO2, unikajú z roztápajúceho sa permafrostu do atmosféry. Obrovské metánové gejzíry vybublávajú na hladinu severských morí—každý má šírku vyše kilometra a sú ich desaťtisíce. V dôsledku toho teplota arktického vzduchu stúpa dvakrát rýchlejšie než v iných častiach sveta. Schyľuje sa k totálnej klimatickej apokalypse.

Topia sa himalájske, grónske i alpské ľadovce. Roztápa sa aj antarktický ľadovcový štít. Golfský prúd kolabuje. Hladina morí už stúpla o celý jeden meter.

Krajiny mierneho pásma ohrozujú striedania rekordných horúčav a záplav. V Rusku, Číne, Severnej Amerike a v Európe každý rok vyčíňa storočná voda a prináša epidémie cholery a dyzentérie. Amazónia vysychá a mení sa na polopúšť. Globálny dopyt po pitnej vode dvakrát prevyšuje ponuku. Subtropické pásmo sa vinou totálneho sucha a hladomoru takmer celkom vyľudnilo. Ľudia mrú smädom a hladom v bezprecedentných počtoch stoviek miliónov ročne.

Klimatický armagedon znásobila ďalšia strašná rana ľudstvu—obávaný ropný zlom. Lacná ropa sa minula a na ťažbu drahej chýbajú zdroje a energia. Všetky projekty na vŕtanie hlbokomorských ložísk a na extrakciu ropy z pieskov boli zastavené. Rovnaký osud postihol aj bridlicový plyn, do ktorého energetici vkladali toľké nádeje.

Globálny prechod na hydrogénovú ekonomiku nevyšiel. To málo ropy, čo ostáva na trhu, si už väčšina schudobneného ľudstva nemôže dovoliť.

Ropný deficit neumožňuje vyrábať prístroje, plasty a lieky. Nemá čo poháňať autá, lietadlá ani lode. A keďže sa málo vyrába, niet ani s čím obchodovať. Tovarové toky kolabujú. Svetový priemysel a obchod sa vinou ropnej pohromy vrátili o trištvrte storočia späť.

Skrachovalo aj moderné farmárstvo. Ropné manko ochromilo mechanizáciu a stoplo produkciu pesticídov a herbicídov. Nedostatok plynu zlikvidoval výrobu umelých hnojív. Absencia vody znefunkčnila zavlažovacie sústavy. Hektárové výnosy poklesli, ceny potravín vyleteli prudko nahor. Väčšina ľudstva hladuje, lebo drahé potraviny si nemôže dovoliť.

Vyťažili sa aj vzácne prvky—až polovica elementov Mendelejevovej tabuľky zmizla z povrchu zemského, medzi nimi aj striebro, zlato, indium, neodým a gálium. To paralyzovalo nielen produkciu mikročipov, jemnej mechaniky a spotrebnej mikroelektroniky, ale aj výrobu komponentov do veterných elektrární a fotovoltaických panelov. Éra malých prístrojov s krátkou životnosťou sa skončila. Technológie sa vrátili späť k jednoduchým, robustným a trvácim konštrukciám z päťdesiatych rokov minulého storočia. Krehké plasty nahradil starý dobrý plech. Renesanciu zažíva primitívny a hlučný, ale mocný a nezničiteľný, vzduchom chladený motor.

Klimatická katastrofa a ekonomická kataklizma vyvolali demografickú kalamitu. Všade sa šíria krvavé revolúcie. Živí ich totálne zúfalstvo miliárd ľudských bytostí, ktorým sa zrútil svet.

V bývalých industrializovaných krajinách sa búri generácia, ktorá vyrastala v časoch veľkoplošných 3D obrazoviek, dotykových displejov, tabletov, automobilov a pravidelných leteckých dovoleniek. Predražené súkromné školy ich pripravovali na lifestyle, aký si mohli dovoliť ich rodičia. Teraz nedokážu racionálne spracovať fakt, že ich prehnané konzumné očakávania sa nenaplnia. A tak vojnu s chudobou premenili na vojnu s chudobnými.

V rozvojových krajinách povstala bedač. Tieto miliardy ľudí, pre ktorých je psota, tvŕdza a núdza každodenným údelom, už nemajú čo stratiť.

Na politickej mape sveta zavládol chaos. Veľmoci sa rúcajú. Nástupnícke štátiky vznikajúce na ich troskách nivočia rebélie a občianske vojny. Z ruín bývalých demokracií povstali krvilační diktátori.

Obyvateľov kresťanského Gruzínska a Arménska vyvraždili krvilační mahmúdmuslimovia. Toto nové náboženstvo vzniklo v druhej dekáde 21. storočia odštiepením ultramilitantných fanatikov od tradičného mierumilovného islámu. Mahmúdmuslimovia miesto Alláha veria v Al-Ahmada, miesto proroka Muhammada uznávajú proroka Mahmúda a miesto Koránu čítajú Kóru.

Na Čeľabinsk, Kazaň, Volgograd, Dnepropetrovsk a Kyjev tiahnu desiatky miliónov vyhladovaných, sfanatizovaných a všetkého schopných ázijských mahmúdislámskych okupantov—Kazachov, Uzbekov, Kirgizov, Tadžikov, Turkménov, Turkov, Afgancov, Iráncov, Iračanov, Jemencov a Zálivčanov, teda Emirátčanov, Kuvajťanov, Saudských Arabov, Katarčanov, Bahrajňanov a Ománčanov. K nim sa pridali Čečeni, Dagestanci a Inguši. Cestou strieľajú, zabíjajú, znásilňujú, masakrujú, mrzačia, lúpia, plienia, drancujú a rabujú.

India, najväčšia demokracia sveta, sa pod náporom afgansko-pakistanských mahmúdmuslimských hôrd zo západu a bangladéšskych tlúp z východu rozpadla na množstvo malých republík. Tie sú v permanentnom vojnovom stave.

Desiatky miliónov vyhladovaných Mjanmarčanov, Thajčanov, Kambodžanov, Laosanov a Vietnamcov utekajú zo zaplaveného Siamu na sever a dobýjajú úrodné južné čínske provincie. Severozápadnú Čínu obsadili Kazachovia a mahmúdmuslimovia z niekdajšej autonómnej muslimskej oblasti Sin-ťiang na severozápade. Bývalá východná veľmoc sa rozlohou výrazne scvrkla—superrýchle vlaky celkom prestali premávať.

Na Kórejskom polostrove už desať rokov vyčíňa občianska vojna. Počas nej pozabíjali všetkých kresťanov a úplne zdecimovali južnú časť polostrova.

Spojené štáty americké sa rozpadli. Juh anektovali hispánski marxisti. Osamotený a celým svetom ignorovaný a nenávidený sever sa v zúfalstve spojil s Kanadou, ktorej ešte ostalo trochu ropy a  plynu. Tak vznikli Spojené štáty kanadskoamerické.

Izrael po sérii jadrových výbuchov zmizol z mapy sveta. Jeho územie si rozchytali Sýrčania, Libanončania, Jordánčania a Palestínčania. Rádioaktívnym zamorením zmutovaní Židia sa rozpŕchli do sveta.

Zanikla aj Európska únia.

Grécko, celý Balkán, južná polovica Maďarska, Taliansko, Španielsko, Portugalsko a celé južné Francúzsko padli za obeť invázii. Obsadili ich afroarabskí mahmúdmuslimovia—najmä Egypťania, Sudánci, Líbyjčania, Tunisania, Alžírci, Maročania a Mauretánci, ale aj Arabi zo sýrsko-palestínskej oblasti, Iračania a napokon aj nearabskí Turci pomiešaní so zmigrovanými Zálivčanmi.

Torzo kresťanskej Európy odložilo bokom staré spory a zomklo sa v ohrození do Európskej konfederácie. Tvorí ju deväť unitárnych štátov—Britskoírsko, Francúzskobelgicko, Holandskoflámsko, Škandinávsko, Poľskobaltsko, Ukrajinskobielorusko, Nemeckorakúsko, Švajčiarskotaliansko a Československomaďarsko.

Na ochranu južných hraníc konfederácie pred militantnými mahmúdislámskymi tlupami bola postavená línia pozorovacích bodov. Jeden z nich stojí aj na nitrianskom kopci Zobor.

Vo vymretej obci Nový Život na južnom Slovensku sa usadila družina srbských partizánov, ktorí utiekli z okupovaného Srbska. Dostali politický azyl, premenovali obec na Nový Orahovac a začali sa živiť obrábaním pôdy neidentifikovateľných vlastníkov.

Na poriadok v okolí Nového Orahovaca dohliada špeciálny vojenský kontingent. Tvorí ho maďarské komando, české družstvo psovodov a slovenská rota výcviku a podpory alokovaná v Kýre.

A práve tu, v Kýre sa v stredu 11. 9. 2031, v deň tridsiateho výročia útoku na newyorské dvojičky, odohráva náš príbeh.

Mierumilovné
ráno

Vyše dvaccať škatúl

Na dvore Kýrskej kafany je rušno.

Čašníci a kuchári náhlivo nakladajú plastové debničky s delikatesami do štyroch dodávok s nápisom Kýrska kafana catering. Pomedzi nich sa motá hostinský Gregor Cagáň, veľký plešatý chlapisko s chlpatým krkom, a vykrikuje do mobilu: „Oui, mon sous-lieutenant. Bien, sous-lieutenant. Oui, oui.“

Keď hostinský dotelefonuje, rozkričí sa na svojich zamestnancov: „No, očúvajťe, chlapi, pome, pome! Ďe sa tolko koťíťe? Ten chlast už mau dávno byť v Magoš híďe, aj tá žraňica. Na lúke už mau byť rozložený grill a na ňom sa malo vrťeť masso! A já už som mohou mať zarobené aspom dve ťisícky!“

Chlapi zabuchnú dvere, naskočia do dodávok a naštartujú hydrogénové motory. Starý Cagáň podíde k prvej dodávke a nakloní sa cez stiahnuté bočné okienko k ryšavcovi za volantom: „Očúvaj, synu, kýrovice sťe zebrali dosť?“

„Aj, oťíc!“ prikývne vodič. Je to Gusto Cagáň, Gregorov prvorodený. „Naložili sme jej devať súdkóv. Najebe sa z ňéj celý Magoš híd.“

„Pamataj, že jeden súdek mosíte zaňísť kapitáňovi!“

„Aj, oťíc, aj. Jeden súdek zaňísť kapitáňovi.“

„A tejstbúsťer sťe nezabulli?“

„Ale oťíc, ná jak by sme mohli zabunnúť na tejstbúsťer! Vezeme vyše dvaccať škatúl.“

Kapitáň je hladný

„Greu!“ šepká konšpiračne rotný Oceľ do pootvorených dverí kýrskej posádkovej jedálne a vypliešťa oči do tmy. „Greeeu, piči!“

Oceľ prejde okolo nahrubo natretých výdajných okienok a vojde do kuchyne. Tu sa varí vo veľkom. V najmenšom hrnci možno obariť barana, naberačky môžu v prípade útoku poslúžiť ako prilby. Je tu aj množstvo nerezových nádob s dômyselne skonštruovanými ventilmi, páčkami a vypúšťacími kormidlami.

Rotného Oceľa vždy lákala tajuplná a zložitá technika. Ani teraz neodolá pokušeniu. Pokrúti umasteným kovovým kolesom a jedno z veľkých antikorových zariadení sa s obrovským rachotom zrúti na dlážku. Oceľ nariekavo zvrieskne a slobodník Grell, posádkový kuchár, vybieha zo svojho úkrytu.

„Greu, piči, tu si!“ snaží sa rotný zahovoriť následky nehody. „Som vedel, piči, že keď aj šecia odídu, ty sa musíš volade zašiť!“

„Rozjebali ste fritézu, šéfe,“ povie kuchár. „Ale keď ma nebonznete, že som tu zašitý, ostane to medzi nami.“

„Jasnačka, Greu, iba medzi nami, piči,“ prikývne rotný. „Načúvaj, Greu, piči, kapitáň je hladný... A aj oným, potkančiatkam, by sa čosik zišlo pod zub.“

„Dáme, šéfe, kajn problém!“ usmeje sa lišiacky slobodník Grell. A, nehľadiac na služobný odstup, objíme rotného okolo ramien a vykročí s ním do úzkej dlhej chodby za kuchyňou.

Fajnová kýrovica

Dodávky s nápisom Kýrska kafana catering zaparkovali pred vchodom do kýrskych kasární. Gusto Cagáň klope na okienko deveťárne. Pod pazuchou má zaprášený drevený súdok.

Z okienka vykukne namosúrený fúzatý dôstojník s dymiacou cigaretou v ústach a so štyrmi zlatými hviezdičkami na výložkách. Keď zbadá známu tvár, usmeje sa: „Gusto, fiam! Hoď vaď?“

„Iďem akurát okolo, tak ma napallo, že sa zastavím,“ povie Gusto a podáva kapitánovi súdok. „Oťíc neská načali nový ročník kýrovice, posílajú z ňéj kapitáňovi. Dávajťe na ňu bacha, lebo je velice fajnová, sedemročná!“

„Taký starý kýrovica? Bazmeg! Jako taký pocta zaslúžili sme?“

„To vám oťíc posílá jak velice dobrému kunčaftovi. A takú istú vezeme aj do Magoš hídu pre francúzkého generála.“

„Bazmeg!“ rozčúli sa zrazu kapitán Furugliáš. „Ten francúzký kuťafasovi, kerý šecci mój vojáci Magoš hídba zebral, bazmeg? Čo bude mój vojáci Magoš híde robiť, há? Morský potvora klepetový tykadlový ohni opekať? Stehno žabový omáčkovať? Slimákóv pocitrónovať, bazmeg! Takýto bibas slimákový parančnokom nebudeme my krvelačný muzulmánok poraziť! Bodaj arab szamár turha hrahel na neho plul a plul, a ešte plul! Bodaj jemu iracký iránský mustafa smrallavý volajaký bomba do zadek strčil a celý vybuhól, franforce roztrhól, bazmeg!“

„Žánné strachy, kapitáňe!“ upokojuje ho mladý Cagáň. „Vám sa buďe skoréj dole gágorom láť tá kýrovica jak tomu francúzkému generálkovi!“

Zlodejský manéver

„Piči, zasek suchá strava,“ hundre rotný Oceľ a strká si do vreciek na poľnej uniforme dve kádéčka, ktoré Grell vytiahol z kartónu na polici proviantného skladu. Grell bez slova naloží Oceľovi do náručia ďalšie pochúťky—štvrtku čierneho vojenského chleba a za hrsť červenej cibule.

„Piči, Greu, a voľačoho fajnovejšieho nemáš ďesi na poľici?“

„Pre vás všetko, šéfe!“ odpovie žoviálne Grell, vytiahne z ďalšieho kartónu zopár horaliek a vtisne ich rotnému do ruky.

„A tým mojim potkančiatkam?“ nástojí Oceľ.

„To najlepšie na koniec,“ vyhlási Grell a odkráča k obrovskej chladničke na konci chodby. Potiahne za masívne držadlo a otvorí ťažké dvere. Prehŕňa sa v útrobách chladničky a hundre: „Len aby som mal čo dať do guláša, keď sa chlapci vrátia z Magoš hídu.“

Oceľ za Grellovým chrbtom sa obzerá, čo by sa mu tak ešte hodilo. Zočí krikľavú škatuľu s nápisom Tastebooster. Strčí do škatule ruku a sype si náhlivo celú hrsť do vrecka maskáčových gatí. Zlodejský manéver dokončí len okamih pred tým, ako Grell pribuchne dvere chladničky.

„Odrezky, šlichty mastné, nech len sú potkany šťastné,“ hovorí slobodník Grell a podáva rotnému zaváraninový pohár s mäsovými odrezkami.

„Greu, piči, veď ty si hotový Hviezdoslau!“ vycerí rotný krivé zuby. „Máš ty taľent v tej papuľi!“

Zvýrazní chuť dvakrát

„Sedemročný kýrovica, bazmeg!“ šomre obdivne kapitán Furugliáš. Postaví súdok s kýrovicou na stôl, vyrazí z neho zátku, privonia k otvoru a pohýbe ústami ako králik. „Bazmeg, to je illat!“ zacmuká znalecky a načapuje si medovožltej tekutiny do poldecáka. Potom si dá ľavú ruku vbok, pravou chytí poldecák medzi prostredník a palec pravej ruky, priloží k ústam, zakloní hlavu a šupne ho do seba. Potrasie ho, sťaby ním prešla elektrina.

„Fí, totok bizoň dobrý pijatika!“ vyhlási a naleje si ešte jeden. Jeho ranná frustácia sa rýchlo rozplýva. Kapitán chytá svoju obľúbenú blazeovanú náladu. Zaštopľuje súdok, posadí sa do obľúbeného červeného plyšového kresla s pohárikom v ruke, zapne starodávny televízor a zahundre: „Tévé pozreme my!“

Na obrazovke naskočí vysielanie Komerčného portálu—akurát beží reklama. Rodinka raňajkuje. Mamička sa šibalsky usmeje a vytiahne škatuľku Tasteboosteru. „A dnes nám tejstbúster otvorí ocko!“ povie. Detičky nadšene tlieskajú: „Áno, áno, očko!“ Ocko otočí otváracím ventilom, ale nič sa nestane. Najmladšia dcérka zvýskne: „Pjoti smeju hodinovych uciciek!“ Ocko poslúchne. Zo škatuľky vyskočí patentný dávkovač. Mamička posýpa Tasteboosterom bohaté raňajkové menu. Rýchle prestrihy na šťastný smiech detí―posledným je roztomilý prvácky chrup strednej dcéry s vypadnutými hryzákmi a perami umazanými od marmelády. Hlboký hlas, dramaticky a pomaly: „Tejstbúster—aby život chutil lepšie!“ Detail na krikľavú štvorfarebnú škatuľu. Do toho vysoký hlas, nervne a rýchlo: „Vyskúšajte výhodný tejstbúster family pack za skvelú uvádzaciu cenu! Už oddnes aj vo vašej kuchyni!“ A nakoniec spievaný džingel: „Tejstbústééér! Zvýrazní chuť dvakrát! Až dvakrááát!“

Potkančiatka ľúbezné

„Piči, náčeľníku! Dovoľte mi vstúpiť!“ volá rotný Oceľ, stojac pri dverách do deveťárne.

„Stúp ty len, fiam, stúp,“ povie blahosklonne kapitán Furugliáš zo svojho plyšového kresla.

Rotný pristúpi k stolu a vykladá naň proviant vyfasovaný v kuchyni. „Piči, náčeľníku, riťpaľovu vie o vojne ten chumaj francúzsky!“ hovorí, poškuľujúc po drevenom súdku na rohu stola. „Vy by ste tomuto maľi veľiť. To by sa videlo! Vy ste frajer, kopu skúseností máte. Piči, v Iráku, Iráne ste boľi. Aj takťické oné, té, ľepšie viete ako ten francúzsky geňerálsky chmuľo! A čože je to za súdok?“

„Sedemročný kýrovica, fiam,“ odpovie kapitán Furugliáš. „Cagáň Gusto prinjésól. Hceš okoštuvať?“

„Piči, a čoby nie!“ pristane rotný Oceľ.

Kapitán bez slova načapuje zlatistej tekutiny do poldecáka a podá ho rotnému. Rotný znalecky privonia, vypije a tľosne jazykom. „Piči, náčeľníku! Piči dobrá kýrovica!“ povie.

„Dobrý veru!“ súhlasí kapitán. „Totok dobrý pijatika, a nem ten tvój mazlavý geco. Takýtok fajnový pálinka aj tvój patkáňok bude ohutnať.“ Načapuje znova kýrovice do prázdneho štamperlíka a podá ho rotnému: „No, tu máš, fiam. Daj patkáňoknak!“

„Piči, náčeľníku! Myslíte? A veru im dám! Nech si aj potkančiatka pomaškrtia!“ Rotný vezme štamperlík a podíde ku klietke z hrubého dvojmililimetrového drôtu v kúte deveťárne. V klietke šantí päť dobre živených hlodavcov. Podľa menoviek načmáraných čiernou fixkou na kusy kartónu sa volajú Čerto, Žero, Prco, Harry Potter a Prašivec.

„Piči, vy moje malé papuľky!“ prihovorí sa svojim miláčikom nežne rotný Oceľ a kľakne si ku klietke. „Vy moje chvostíky! Vy moje potkančiatka ľúbezné!“ Otvorí klietku, vyleje vodu z napájadla a opatrne doň naleje kýrovicu zo štamperlíka. Potkany sa hneď vrhnú k napájadlu, oňuchajú novú tekutinu a začnú ju lačno chlípať.

„Piči, náčeľníku! Vlastným očiam neverím,“ čuduje sa rotný. „A tú moju žinčicovičku hltať nebudú, piči!“

„Prečo čuduješ, bazmeg?“ hovorí kapitán. „Sedemročný kýrovica bistoš hoď lepší ako tvój mazlavý geco!“

Drsná
akvizícia

Finančný žralok

Po výpadovke z hlavného mesta uháňa nadupaná čierna Volga V12 coupé retro.

Na prednom sedadle leží roztvorený biznis týždenník s titulkom Finančný žralok—nastrčená figúrka? Kto naozaj stojí za nečakanou akvizíciou krachujúceho Komerčného portálu?

Športiak riadi chlapík v drahom biznis obleku. Vykrikuje do handsfree aparátu: „Do viti, Ő, na pevohvyzov sa môžeme vysvať! Nech si čmávajú, čo chcú. Dvžme sa oviginálneho plánu. Lončneme kvízový vežim. Celé to zveovganizujeme a zveštvuktuvalizujeme. Implementneme fivemný davwinizmus. Všetkých davmožváčskych vepovtévov, kamevamanov, zvukávov, stvihačov a manažévov vydvbeme! Spolieham na vás, Ő. Musíte mi kvyť chvbát. Toto je kšeft môjho života—expektujem tvistopevcentnú mavžu pvi exite!“

Hajja bil-džihád!

„Tak, čo tam dnes máme? Čo tam dnes dáme?“ hovorí elegantný päťdesiatnik, stojac pred dominantou newsroomu—veľkou stenou s dvadsiatimi obrazovkami.

Na obrazovkách moderátori hlavných portálov informujú o erupciách sopiek, tajfúnoch, záplavách, smrtiacich horúčavách, hladomoroch, krvavých rebéliách, strieľaní, zabíjaní, znásilňovaní, mrzačení, lúpežiach, plienení, drancovaní, rabovaní, bombových atentátoch, štátnych bankrotoch a o ďalšom páde akcií na burzách.

„No, oficiálnou témou dňa sú, pochopiteľne, oslavy piateho výročia vzniku Československomaďarska v Magoš híde,“ povie dynamická tridsiatnička, ktorá sedí polovicou vyšportovaného zadku na strihacom pulte. „Sú spojené so slávnostným otvorením širokorozchodného železničného mosta cez rieku Cítenku. Účasť potvrdená na najvyššej európskej úrovni. Prídu aj vysokí ruskí, čínski, kórejskí a indickí predstavitelia. Celú akciu si vzal na povel samotný le général Saint-Exupéry.“

„Fíha! Sám veľký Saint-Exupéry osobne? Posielame tam štáb?“

„Nie, preberieme agentúrne spravodajstvo z ajňjúz, džítíví alebo efbéňjúz.“

„Dobre. A čo zahraničie?“

„Tam to bude husté. Al-Apatalláh práve ohlásil útok novou teroristickou zbraňou. Aha!“

Žena ukáže rukou na stenu s obrazovkami. Na nich prírodné katastrofy a ustarostených burzových analytikov vystriedalo amatérske video s Ačatalláhom al-Apatalláhom al-Azímom prevzaté z portálu Al-Islámíja.

Šéf mahmúdmuslimských teroristov stojí pred vchodom do horskej jaskyne a hovorí: „Už v septembri 2001 sme vás varovali, že vaša cesta je nesprávna. Odvtedy sme vám viackrát dali šancu odčiniť svoje hriechy na mahmúdmuslimoch, ale všetky ste zahodili. Nemôžeme viac čakať. Vy sa nikdy nespamätáte! Vy sa nikdy nenaučíte zvládať prebytok! Vyhubíme vás novou zbraňou, ktorá využíva vašu vlastnú nenažratosť. Traste sa, káfirovia! Okamih posledného zúčtovania sa blíži! Dnes sa začínajú odrátavať posledné hodiny vašej hnilej a chamtivej civilizácie! Hajja bil-džihád!“

„Hm, to je dosť čudné,“ povie elegán-päťdesiatnik. „Zatiaľ nikdy dopredu teroristický útok neavizoval. Blafuje? Alebo má alzheimera? No nič, aké mediálne krytie navrhujete, Zorka?“

„Preberieme agentúrne správy s neutrálnym komentárom,“ odvetí žena. „K tomu môžeme dať krátky rozhovor s predsedom Výboru pre obranu a bezpečnosť. Nech zase zopakuje, že sme malá a bezvýznamná krajina mimo záujmu teroristov.“

Mediálne povtfólio

„Veď vám vvavím, Ő, Komevčná veklamná agentúva je v zisku!“ vykrikuje muž v biznis obleku, rútiac sa po chodbe Komerčného portálu. „Ale všetko, čo zavobí, poževie ten zasvatý Komevčný týždenník! Tveba ho pvedať!“

Vtom muž v biznis obleku zočí slečnu v priliehavých texaskách. Vybehla z jedných dverí lemujúcich chodbu a hneď sa schovala späť. Vletí za ňou do kancelárie a durí ju von: „Pozvite sa do pvvotviednych fiviem! Do viti, nosia tam vifle? Nenosia! Tak mavš domov a pvezliecť!“

A hneď nato už znova vykrikuje do mobilu: „Sovvy, Ő! Čo som to hovovil? Aha, naše mediálne povtfólio. Náš Komevčný denník má takú vemitendu, že ho distvibútov pvestal bvať do stánkov... Moment!“

Muž v biznis obleku vtrhne do ďalšej kancelárie a na chodbu doľahne jeho rev: „Do viti, už aj si odpvacte tie vohlíky s tveskou! Smvdí to tu jak v Cavihvade! Na pvacovisku sa pvacuje, na pvacovisku sa neževie!“

Zurvalec vyjde z kancelárie a už zase telefonuje: „Ste tam, Ő? Do viti, tak počúvajte toto! Komevčné vádio nám idú vypnúť—už pol voka sme nezaplatili za elektvinu! Sovvy, Ő! Tevaz už musím končiť. Zavolám neskôv.“

Nato muž v biznis obleku vypne mobil, rozdrapí dvojité dvere a zmizne v miestnosti s nápisom Newsroom.

Čevtovsky nudný deň

„Hej, vy, čo si to tu dovoľujete?“ ziape nasrdene muž v biznis obleku, vchádzajúc do newsroomu.

Elegán-päťdesiatnik aj žena na neho vyvalia oči.

„Do viti, čo ste hluchá? Vás doma nenaučili, čo sa patví?

Hybaj dole z toho pultu, ale už aj!“

Žena zosadne zo strihacieho pultu a zamrmle niečo na ospravedlnenie.

„Do viti, ja vás musím učiť, ako sa máte spvávať? Toto nie je bav, ale newsvoom pvestížneho Komevčného povtálu! Tu si vite na stoly nevykladáme! Čo ste zač, vy dvaja?“

„Ja som Zora Veselá, vedúca vydania.“

„Ja som František Lipunčo, generálny riaditeľ.“

„Tvt geneválny viaditeľ! Odtevaz ste vadový modevátov! Lebo viete, kto som ja? Ja som Mávio Kauffman, nový majiteľ Komevčného povtálu a pvišiel som upvatať tento bovdel.“

Kauffman sa otočí k vedúcej vydania: „Vysielací plán, výchlo!“ Chvíľu mlčky študuje dokument a vzápätí už zase kričí: „Do viti, a toto je čo? Toto je spvavodajstvo divácky úspešného povtálu? Čo máte nasvaté v hlave?“

„Ale, pán Kauffman, dávame len to, čo dáva deň,“ ozve sa Zora Veselá.

„Do viti, tak to vobí každý! My to musíme vobiť inak. Keď deň nič nepvinesie, na deň sa vysevieme. Posielate štáb do toho Magoš hídu?“

„Ľudí politika nezaujíma,“ povie Zora Veselá.

„Lebo ju vobíte suchávsky!“ rozčúli sa Kauffman. „Bevte si pvíklad zo svetových povtálov! Pozvite si ajňjúz, džítíví alebo bávs aj efbéňjúz! Z politiky tveba uvobiť entevtainment! Vozumieme si, do viti?“

Lipunčo aj Veselá ostošesť prikyvujú hlavami.

„Poviem vám, čo uvobíme,“ pokračuje Kauffman. „Do Magoš hídu pôjdu Kiki a Kajo—len čo domodevujú Fest Bvejk.“

„Kiki a Kajo?“ zdvihne obočie Veselá. „Veď to sú infantilní pubertiaci, čo robia ranný magazín. To bude trapas!“

„Do viti, na to seviem! Sú mladí a tvendoví. A ľuďia tie ich dvísty ževú. Hneď po skončení Fest Bvejku nech už aj pália do Magoš hídu. Vozumieme si? A ostatní vepovtévi nech vyvazia do ulíc. Chcem masakvy! Kvvavé kúpele! Požiave! Vvaždy a tevov! Vydupte mi zlé spvávy spod zeme. Dnes musia všetci kukať Komevčný portál. Vozumieme si?“

Lipunčo aj Veselá servilne prikyvujú.

„Do viti! Vyzevá to na čevtovsky nudný deň. Budeme sa musieť poviadne snažiť, aby sme z neho vyžmýkali nejakú mediálnu šťavu.“

Krvavý masaker

Sudžuk sa tejstbústrom

Na drevenej terase Kýrskej kafany sa usádzajú srbskí partizáni-traktoristi vracajúci sa z nočnej orby. Hydrogénové traktory s dlhými pluhmi zaparkovali na námestí pred hostincom.

„Á, to sa k nám hosťi!“ víta ich Jela Cagáňová, dcéra majiteľa hostinca, a kladie pred nich misy so sudžukom, balkánskou trvanlivou salámou. Srbskí partizáni-traktoristi hneď naťahujú ruky a lačno si pchajú do úst natenko nakrájané plátky.

„Len si dajťe z toho sudžuka, lepší ňerobá aňi v Komjaťicách,“ švitorí Jela. „Je v ňom kmín, sól, cesnak, červená paprika a dokonca aj tejstbúsťer.“

„Boga ti!“ buchne jeden partizán-traktorista rozhorčene päsťou do stola. „Kto još video sudžuk sa tejstbústrom?“

„A šta onda?“ oponuje mu ďalší. „Lepši sudžuk nisam u životu jeo!“

„Tako, tako!“ pritakávajú ostatní partizáni-traktoristi. „Danas je tejstbúster sve i vsjo!“

Čilek máš hráť našu!

Kýrsky kostol praská vo švíkoch. Odkedy bol zavedený paragraf o dvojjazyčných bohoslužbách, obe strany chodia v hojnom počte, aby ich tá druhá nebodaj neprehlušila zvučnejším spevom alebo hlasnejšou modlitbou.

Ľavú polovicu kostola majú vyárendovanú Kiškýrčania. Sú to pôvodní obyvatelia Kýra, ktorých predkovia, Slováci, bývali v obci odnepamäti, prežijúc niekoľko režimov i štátnych útvarov. V predných laviciach vyhradených pre honor sa usadili páni Juraj Slošár, Andrej Pernický, Jozef Hlavatý, František Gúcky, Ján Uhrin a Július Petráš. Za nimi sedí plebs—Števo a Toňo Šunikovci, Piťo Kohut a Mižo Grecula zvaný Troťo. Ešte ďalej za nimi sedia vdovice Anna Kuzmová a Ružena Marcinková a úplne vzadu staré dievky Helena Bodnárová, Marča Ečková a Erža Cifraková.

V pravej časti kostola sa už tradične usadili Naďkýrčania, presídlení do obce z južného, mahmúdmuslimami okupovaného Maďarska. Je tu celá naďkýrska honorácia—Pálinkai Déneš, Pukkancs Peti, Bagóš Gyula, Rák Rezső, Kővágó Jácint, Csecsetkai Koppány, Uhor Kulacs, Nemlehet Szilárd a Turhai Odon. A sú tu aj zástupcovia plebsu Geci Laci, Fingóš Gyula, Fošott Ákoš a Gyukóš Béla. Prišli aj vdovice Podszkalszki Juliška, Hlavaty Ibolya, sestry Hagyma Zsuzsa a Hagyma Ildikó a tiež stará dievka Trotťanč Terike.

Omšu v oboch jazykoch slúži velebný pán Petesský-Nyári, ktorý je jazykovo vybavený zvládnuť túto náročnú občiansko-politickú výzvu. Za organom sedí večne opitý cigánsky organista Nikolas Lóránd. Ten práve doťahal poslednú slohu Baránka božieho po maďarsky. Uhne si potajomky z ploskačky, poprepína registre a omylom spustí ďalšiu maďarskú pesničku. Tým poruší paragraf o dvojjazyčných bohoslužbách.

„Očúvaj, ty cigáň cigánsky!“ zaznie po chvíli z ľavého zadného radu. „Čilek máš hráť našu!“

Poslenný súdek

„Jeluša, očúvaj!“ skríži Gregor Cagáň cestu dcére, ktorá práve vošla z terasy Kýrskej kafany do kuchyne. „A iďe dolu krkom srbským traktoristom mój sudžuk? Šmakuje ím?“

„Oťíc, ná logické, že šmakuje! Keby ho bolo tri rázy tolko, zežrali by ho skoréj, čo by som začapkala z dlaňámi!“ odvetí Jela.

„Ná, šak som si aj mysleu, že ten sudžuk buďe dobrý,“ povie starý Cagáň. „A čil hybaj a doňes im hlavné jíllo.“

Jela sa stratí v kuchyni. Z pivnice vyjde Belo Cagáň, mladší syn hostinského, v rukách súdok z morušového dreva. Vyloží ho na pult, vezme zmetáčik a dá sa ho oprašovať. Staré drevo postupne odhaľuje rukou vyryté slová Kýrovica 2024. „Očúvajťe, oťíc! Poslenný súdek. Narazíme aj ten?“ pýta sa Belo.

„Ná, po dobrom jílle budú mať smanné huby,“ usúdi starý Cagáň. „Tak teda konaj!“

Nože, synu, počúvni!

Nahnevaný ujko s umastenou šiltovkou-proletárkou v rukách sa vysúka zo zadného radu vľavo, postaví sa rovno pod chórus a volá hore na organistu: „Ty si ma ňeočul? Čilek je na raďe naša! A pome, ale frkotom!“

Nikolas Lóránd neprestávajúc hrať zdvihne zadok z lavice, vykloní sa a pozrie dolu.

„Ty bandžavec bandžavý, čo ňepoznáš paragrafy?“ kričí na neho znova ujko a máva umastenou šiltovkou. „Ňemóžeš hráť za sebú dve maďarské! Na to je zákon!“

Lóránd pozrie na velebného otca Petesského-Nyáriho. Ten s rukami stále zbožne zopnutými na prsiach intenzívne žmurká a prikyvuje hlavou. Preruší teda hranie, utne pesničku v polovici. Naďkýrčania, ktorí spievali s ním, ešte chvíľu ťahajú sami, ale bez hudobného sprievodu sa ich spev rýchlo rozpadne. Najprv stratia rytmus, potom postupne začnú znižovať tóninu po poltónoch ako spomaľujúci gramofón. Napokon im začnú vypadávať aj slová a ich spev sa rozplynie do stratena.

„Hát akkor, hik, kerú zahráme?“ zabľaboce do napätého ticha Lóránd.

„Zahraj Gabrijéla Archanjíla, k Paňňe veďe cesta bílá!“ povie ujko, zvrtne sa na opätku a zalezie späť do lavice.

Nikolas Lóránd pozrie na velebného pána. Ten ho povzbudzuje rýchlym prikyvovaním, akoby vravel: „Nože, synu, počúvni!“ A tak Nikolas Lóránd popreklápa registre, uderí akord a spustí Gabriela Archanjela.

Koniec ukážky