Jeho svätosť 14. dalajláma

Cesta
k zmysluplnému
životu

Ukážka z elektronickej knihy

formát EPUB

Atria Books, a Divison of Simon & Schuster, Inc.

1230 Avenue of the Americas

New York

NY 10020

USA

Copyright © 2002 His Holiness the Dalai Lama and Jeffrey Hopkins, Ph.D.

Translation © Ľudovít Valuch 2012

Slovak edition © Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o., Bratislava 2012

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto knihy sa nesmie reprodukovať ani šíriť v žiadnej forme ani žiadnymi prostriedkami, či už elektronickými, alebo mechanickými, vo forme fotokópií či nahrávok, respektíve prostredníctvom súčasného alebo budúceho informačného systému a podobne, bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

Prvé slovenské vydanie

Z tibetského originálu do angličtiny preložil a upravil Jeffrey Hopkins, Ph.D.

Z anglického originálu How to Practice: The Way to a Meaningful Life

vydaného vo vydavateľstve Atria Books roku 2002

preložil Ľudovít Valuch.

Odborný konzultant Martin Slobodník, PhD.

Zodpovedná redaktorka Inka Martinová

Editorka Jana Behulová

Zalomenie Alias Press, s. r. o., Bratislava

Tlač TBB, a. s., Banská Bystrica

ISBN 978-80-556-0365-0

10 9 8 7 6 5 4 3 2 1

www.slovart.sk

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2013

Predslov

Prvýkrát som počul prednášku Jeho svätosti dalajlámu v roku 1972. Iba tri dni po mojom príchode do Dharamsaly v severnej Indii začal šestnásťdňovú sériu prednášok, ktoré trvali štyri až šesť hodín a boli zamerané na jednotlivé stupne cesty k osvieteniu. So štúdiom tibetského jazyka a praktizovaním tibetského buddhizmu som začal v roku 1962. Moji učitelia, mimoriadne nadaní na výklad komplikovaných tibetských textov, ma pripravovali na štúdium s tibetskými jogínmi, ktorí utiekli do Indie. Ak však mám byť úprimný, neveril som, že dalajláma – ktorý sa narodil v severovýchodnom Tibete v roku 1935 a vo veku dvoch rokov ho na základe proroctiev, vízií, výnimočných udalostí a testov určili za reinkarnáciu trinásteho dalajlámu a uznala ho aj vláda – bude naozaj taký dobrý, ako hovorila jeho povesť.

Bol som však prekvapený.

Prednášal o mnohých témach týkajúcich sa cesty k osvieteniu. Moju myseľ a srdce zaujal komplexnými, ale aj jednoduchými myšlienkami, ktoré objasňovali nevyriešené otázky, rozvíjali nové témy a posunuli ma do nového priestoru poznania.

Vo svojom rodnom jazyku dalajláma rozprával tak rýchlo a zrozumiteľne, že moju pozornosť nerozptyľovalo nič iné. Keď hovoril o rozvíjaní súcitu, rozprával obzvlášť oduševnene. Jeho hlas vystúpil do tóniny, ktorú humorne nazýva svojím „kozím hlasom“ – počul som v ňom oduševnenosť básnika. Počas tej série prednášok predstavil celý súbor postupov vedúcich k osvieteniu, často na základe tém, ktoré ostatní nechávajú nepovšimnuté, a to všetko s hĺbkou filozofa. Ten istý dvojitý hlas básnika a filozofa je prítomný v tejto knihe. Niekedy chytá čitateľa za srdce dojemnými opismi podmienok života a krás altruizmu, inokedy dôkladným opisom základných postupov, akým je napríklad meditácia o prázdnote, ktorá slúži ako základ na roky hĺbania.

Ako päťročného dalajlámu presťahovali do Lhasy, hlavného mesta Tibetu, kde prešiel kompletným kláštorným vzdelávaním. Pre inváziu čínskych komunistov do východného Tibetu roku 1950 musel ako šestnásťročný prebrať vedenie tibetskej vlády. Napriek pokusom spolupracovať s okupantmi bol vystavovaný osobnému nebezpečenstvu a v roku 1959 utiekol do Indie. V exile úspešne zriadil centrá tibetskej kultúry. Absolvoval mnoho ciest po celom svete a všade prinášal posolstvo o dôležitosti láskavosti pre celú spoločnosť, a to nie iba buddhistom či príslušníkom iných náboženstiev, ale každému. Ako prejav uznania za jeho neúnavné snahy v mene Tibeťanov a všetkých národov mu v roku 1989 udelili Nobelovu cenu za mier.

Jeho svätosť publikovala množstvo kníh, niektoré pre širšiu verejnosť a niektoré pre ľudí bližšie sa zaujímajúcich o buddhizmus. V tejto knihe vychádza z dlhej tradície duchovného praktizovania v Tibete, ako aj z vlastných skúseností, a ponúka rady, ako praktizovať duchovnú cestu, ktorá bude viesť k duševnej jasnosti a emocionálnej premene. Týmto spôsobom ukazuje, ako možno život učiniť zmysluplným.

Počas tridsiatich rokov, čo ho poznám, a desiatich rokov práce ako jeho hlavný prekladateľ na prednáškových cestách po USA, Kanade, Indonézii, Singapure, Malajzii, Austrálii, Spojenom kráľovstve a Švajčiarsku som bol svedkom zhmotnenia týchto postupov v samej podstate jeho bytosti. Je pre nás dôležité pochopiť, že táto bystrá, súcitná, vtipná a úžasná osobnosť pochádza z tibetskej kultúry. Túto kultúru si musíme vážiť ako jeden z veľkých divov sveta.

Jeffrey Hopkins, Ph.D.

profesor tibetológie,

Virgínska univerzita

Úvod

Potreba harmónie a láskavosti

Navštevujem mnohé miesta po celom svete a s tamojšími ľuďmi sa rozprávam vždy ako s členmi vlastnej rodiny. Hoci sa stretávame po prvýkrát, každého prijímam ako priateľa. Lepšie povedané, v hĺbke sa už navzájom poznáme ako ľudia deliaci sa o ten istý základný cieľ: všetci hľadáme šťastie a nechceme trpieť.

Dve cesty ku šťastiu

Existujú dva spôsoby, ako nájsť šťastie. Prvý z nich je vonkajší. Získaním lepšieho bývania, lepšieho oblečenia či lepších priateľov človek môže získať určitú mieru spokojnosti. Druhý prístup spočíva v zameraní na duchovný rozvoj, ktorý prináša šťastie zvnútra. Treba mať však na zreteli, že tieto prístupy nie sú rovnocenné. Šťastie vyvolané vonkajšími podnetmi nemôže vydržať dlho bez šťastia vnútorného. Človek sa môže obklopiť prepychom, no keď niečo chýba v jeho pohľade na svet, keď niečo chýba v jeho srdci, potom je túžba po vnútornej harmónii márna. Ak však človek má pokojnú myseľ, dokáže nachádzať šťastie dokonca aj v tých najťažších životných podmienkach.

Nadobudnutie materiálnych statkov môže vyriešiť jeden problém, ale často vytvára druhý. Mnohí ľudia síce získajú bohatstvo, dobré vzdelanie a významné spoločenské postavenie, no odvrátenou tvárou úspechu bývajú lieky na spanie či alkohol. Niečo im chýba, niečo ostáva neuspokojené, a preto im útechu prinášajú drogy či fľaša. Na druhej strane existujú ľudia, ktorí majú menej peňazí, no i napriek tomu sa tešia väčšiemu vnútornému pokoju. V noci spávajú dobre. Materiálna chudoba im nebráni prežívať pocit spokojnosti a šťastia. Toto poukazuje na dôležitosť správneho vnútorného prístupu. Materiálny rozvoj sám osebe nedokáže vyriešiť problém ľudského utrpenia.

V tejto knihe vám, čitateľom a čitateľkám, ponúkam vzácne techniky tibetskej tradície. Ich každodenné používanie vedie k vnútornej harmónii. Keď sa myseľ a srdce upokoja, ustúpi rozrušenie i trápenie, čím človek prirodzene nájde viac šťastia. Medziľudské vzťahy budú odzrkadľovať tieto pozitívne zmeny a s pocitom harmónie sa človek stane nielen lepším obyvateľom svojej domoviny, ale aj sveta ako takého.

Láskavosť

Rodíme sa bezmocní. Bez láskavosti našich rodičov by sme sa nerozvíjali, ba ani neprežili. Deti vyrastajúce v trvalom strachu, bez osoby, o ktorú by sa mohli oprieť, trpia dôsledkami po celý život. Pretože myseľ detí je veľmi krehká, potreba súcitu je v ich prípade obzvlášť naliehavá.

Rovnako je to aj s dospelými ľuďmi. Ak ma niekto pozdraví príjemným úsmevom a vyjadrí skutočnú priateľskú náklonnosť, veľmi si to vážim. Hoci ho nepoznám či nerozumiem jeho reči, okamžite ma zahreje pri srdci. Na druhej strane, i keď by bol príslušníkom mojej kultúry a poznal by som ho dlhé roky, nedostatok láskavosti by som pocítil. Prívetivosť a láska, úprimný zmysel pre bratstvo a sesterstvo sú veľmi dôležité. Umožňujú vznik jednotnej komunity, a preto sú pre spoločnosť kľúčové.

Ľudský potenciál

Každý z nás cíti existenciu samého seba, existenciu svojho „ja“. Podobne sa delíme o základné ciele: chceme dosiahnuť šťastie a vyhnúť sa utrpeniu. Takisto zvieratá a hmyz chcú zažiť šťastie a nechcú trpieť, no nemajú žiadnu špeciálnu schopnosť, pomocou ktorej by dosiahli hlbšie šťastie či prekonali utrpenie. Ako ľudské bytosti obdarené silou myšlienky máme tento potenciál a musíme ho využívať.

Na každej úrovni, či už ako jednotlivci, alebo členovia rodiny, komunity, národa a planéty, čelíme najškodlivejším narušiteľom pokoja, a to hnevu a egoizmu. Egoizmom tu označujem nie uvedomenie si vlastného ja, ale prehnané zameranie na samého seba. Podobne nikto nemôže povedať, že sa cíti šťastný, keď je nahnevaný. Ak našej mysli dominuje hnev, možnosť trvácneho šťastia nie je reálna. Ak chceme dosiahnuť mier, pokoj a skutočné priateľstvo, musíme minimalizovať hnev a pestovať láskavosť a srdečnosť, čo možno dosiahnuť postupmi opísanými v tejto knihe.

Rozvíjanie vlastnej srdečnosti môže v konečnom dôsledku viesť k premene ďalších ľudí. Čím budeme láskavejší, tým menej hnevu zažijú naši susedia, priatelia, manželky a deti. Stanú sa srdečnejšími, súcitnejšími a harmonickejšími. Celková atmosféra bude šťastnejšia, čo pozitívne vplýva na zdravie a možno aj na dĺžku života.

Môžete byť bohatí, mocní a vzdelaní, no bez láskavosti a súcitu nenájdete pokoj ani v sebe, ani v kruhu svojej rodiny – ešte aj vaše deti budú trpieť. Láskavosť je základom vnútorného pokoja. Ako uvidíte na nasledujúcich stranách, hlavnou metódou na dosiahnutie šťastnejšieho života je každodenné rozvíjanie vlastnej mysle, čo oslabuje nesprávne postoje a posilňuje tie pozitívne.

Dôležitou otázkou je, či vôbec možno prejavovať láskavosť a pokoj. Mnohé problémy pramenia z toho, že za každú cenu presadzujeme vlastné záujmy. Z vlastnej skúsenosti viem, že takéto postoje možno zmeniť a ľudská myseľ sa dá zdokonaliť. Hoci je bezfarebná, beztvará a občas slabá, môže sa stať silnejšou ako oceľ. Ak chcete trénovať myseľ, musíte rozvíjať trpezlivosť a odhodlanie potrebné na vytvarovanie tejto ocele. Ak budete praktizovať zdokonaľovanie mysle silnou vôľou a trpezlivosťou a neprestajne to skúšať, skúšať a skúšať bez ohľadu na množstvo prekážok, uspejete. Vďaka trpezlivosti, zdokonaľovaniu a času nastane zmena.

Nevzdávajte sa. Ak budete od začiatku pesimistickí, sotva uspejete. Ak budete plní nádeje a odhodlania, vždy sa vám podarí do určitej miery uspieť. Nie je dôležité získať zlatú medailu. Ale musíte zo seba vydať to najlepšie.

Vzájomná závislosť

Veľká časť sveta je v súčasnosti prepojená sieťou elektronickej komunikácie a okamžitých informácií. Globálna ekonomika 21. storočia spôsobila, že štáty a národy sú od seba veľmi závislé. V dávnych časoch nebol obchod medzi štátmi nevyhnutný. Dnes už nie je možné ostať v izolácii, a preto ak sa štáty navzájom nerešpektujú, nastanú problémy. Aj keď existujú vážne problémy medzi chudobnejšími a bohatšími štátmi, ako aj medzi chudobnejšími a bohatšími skupinami v rámci štátov, tieto ekonomické rozpory možno urovnať silnejším zmyslom pre vzájomnú globálnu závislosť a zodpovednosť. Občania jedného štátu musia vnímať občanov iných štátov ako svojich bratov a sestry, ktorí si zaslúžia rozvoj svojej domoviny.

Napriek najlepším snahám svetových lídrov neustále vznikajú nové krízy. Vojny zabíjajú nevinných ľudí, starší ľudia a deti neprestajne umierajú, nemá to konca. Mnohí bojujúci vojaci nie sú vo vojne z vlastnej vôle a prežívajú skutočné utrpenie, čo je veľmi smutné. Predaj zbraní, tisícok typov výzbroje a munície výrobcami vo veľkých krajinách, podnecuje násilie. Oveľa nebezpečnejší ako zbrane či bomby sú však nedostatok súcitu, nenávisť a nedostatok rešpektu voči právam druhých. Dokiaľ bude v ľudskej mysli prebývať nenávisť, skutočný mier nenastane.

Musíme urobiť všetko, čo sa dá, aby sme zastavili vojny a zbavili sa jadrových zbraní. Keď som navštívil Hirošimu, kam dopadla prvá atómová bomba, a uvidel som to miesto a vypočul si príbehy tých, ktorí prežili, moje srdce to hlboko zasiahlo. Koľko ľudí umrelo v jedinom momente! Koľko ďalších bolo zranených! Koľko bolesti a pustošenia spôsobuje nukleárna vojna! A pozrite sa, aké množstvo peňazí sa napriek tomu vydáva na zbrane hromadného ničenia. Je to šokujúce, je to neuveriteľná hanba!

Pokrok vo vede a technológiách je pre ľudstvo veľkým prínosom, no nie bez negatívnych dopadov. Ako príklad uvediem rozvoj letectva, ktorý nám umožňuje ľahko cestovať po celom svete, no na druhej strane boli v rámci neho vyvinuté ohromne ničivé zbrane. Bez ohľadu na krásu či vzdialenosť svojich domovov mnohí ľudia žijú v strachu z reálnej hrozby: na svete sú tisícky a tisícky jadrových zbraní nachystaných na útok. Niekto by však najprv musel stlačiť tlačidlo, a preto v konečnom dôsledku nesie zodpovednosť ľudský úmysel.

Jedinou cestou k trvalému mieru je vzájomná dôvera, úcta, láska a súcit. Je to naozaj jediná cesta. Snahy globálnych mocností predbiehať sa navzájom v zbrojení, či už nukleárnom, chemickom, biologickom, alebo konvenčnom, sú kontraproduktívne. Ako môže svet plný nenávisti a hnevu dosiahnuť skutočný mier? Vonkajší mier je nemysliteľný bez vnútorného mieru. Je chvályhodné snažiť sa o vonkajšie riešenia, no pokiaľ budú mať ľudia v mysliach nenávisť a hnev, nebudú sa dať uskutočniť. Tu sa musí začať skutočná zmena. Ako jedinci sa musíme snažiť o zmenu základných uhlov pohľadu, od ktorých závisia naše pocity. Môžeme to dosiahnuť iba tréningom zacieleným na postupné preorientovanie spôsobu vnímania nielen samých seba, ale aj ostatných ľudí.

Zúfalý stav sveta nás vyzýva k aktívnemu činu. Každý z nás má povinnosť pomôcť na hlbšej úrovni našej ľudskosti. Žiaľ, ľudskosť býva pričasto obetovaná kvôli ochrane ideológie. To je absolútne nesprávne. Politické systémy by mali ľuďom pomáhať, ale namiesto toho, aby pracovali pre nás, ovládajú nás rovnako ako peniaze. Kým budeme schopní srdečne a trpezlivo brať ohľady na názory druhých a vymieňať si názory v pokojnom rozhovore, nájdeme body, v ktorých sa zhodneme. Je našou zodpovednosťou, z lásky a súcitu k ľudstvu, hľadať harmóniu medzi národmi, ideológiami, kultúrami, etnickými skupinami či ekonomickými a politickými systémami. Keď si skutočne uvedomíme jednotu celého ľudstva, naša motivácia nájsť mier zosilnie. V najhlbšom zmysle sme naozaj sestry a bratia, takže o utrpenie sa musíme deliť. Vzájomná úcta, dôvera a záujem o blaho druhého sú našou najlepšou nádejou pre trvalý svetový mier.

Lídri štátov majú v tejto oblasti osobitnú zodpovednosť, no iniciatívy sa musí chopiť každý jedinec bez ohľadu na náboženské presvedčenie. Už len tým, že sme ľudia usilujúci sa nájsť šťastie a vyhnúť sa utrpeniu, stávame sa občanmi tejto planéty. My všetci sme zodpovední za vytvorenie lepšej budúcnosti.

Dosiahnuť priateľský postoj, srdečnosť, úctu k právam ľudí a záujem o blaho ostatných si vyžaduje výcvik mysle. V tejto knihe predstavím niekoľko techník odvodených z tibetskej tradície, ktoré vám pomôžu dosiahnuť tieto zámery. Základným cieľom denného cvičenia je rozvíjať postoj súcitu a pokoja – teda stavy mysle také potrebné práve v dnešných časoch, pretože prinášajú možnosť harmónie medzi národmi, rasami a ľuďmi z rôznych náboženských, politických a ekonomických systémov.

Vytváranie harmónie

Harmóniu a priateľstvo, ktoré potrebujeme pre naše rodiny, národy a svet, možno dosiahnuť iba prostredníctvom súcitu a láskavosti. Ak si budeme navzájom pomáhať so záujmom a úctou, oveľa jednoduchšie vyriešime mnohé problémy. Harmónia nemôže prekvitať v atmosfére nedôvery, podvádzania, zastrašovania a nečestnej súťaže. Úspech dosiahnutý zastrašovaním a násilím môže byť prinajlepšom dočasný, pretože v konečnom dôsledku vytvára nové problémy. To vysvetľuje príčinu, prečo len niekoľko desaťročí po veľkej ľudskej tragédii – prvej svetovej vojne – vypukla druhá svetová vojna a zomreli ďalšie milióny ľudí. Ak sa zamyslíme nad našimi dejinami plnými nenávisti a hnevu, potreba nájsť novú cestu je zrejmá. Svoje problémy môžeme vyriešiť len skutočne mierovými prostriedkami – nie iba pokojnými slovami, ale aj pokojnou mysľou a mierom v srdci. Týmto spôsobom dosiahneme lepší
svet.

Je to však možné? Bojovanie, podvádzanie a zastrašovanie nás uväznilo v našej súčasnej situácii. Teraz si potrebujeme nacvičiť nové postupy, ako nájsť cestu von. Môže sa to zdať nepraktické a idealistické, ale alternatívu k súcitu, uznaniu ľudskej hodnoty a jednoty ľudstva nemáme. Toto je jediná cesta na dosiahnutie trvalého šťastia.

S týmto pocitom jednoty cestujem po rôznych krajinách. Svoju myseľ trénujem už niekoľko desaťročí, a tak keď stretávam ľudí z rôznych kultúr, nie sú medzi nami žiadne bariéry. Som presvedčený, že napriek odlišným kultúram a odlišným politickým a ekonomickým systémom sme v podstate všetci rovnakí. Čím viac ľudí stretávam, tým silnejšie je moje presvedčenie, že jednota ľudstva, založená na porozumení a úcte, je realistickým a životaschopným základom nášho správania. Kamkoľvek idem, rozprávam o tejto téme. Verím, že praktizovanie súcitu a lásky – skutočného zmyslu pre bratstvo a sesterstvo – je univerzálnym náboženstvom. Nezáleží na tom, či ste buddhista alebo kresťan, moslim alebo hinduista, alebo či ste vôbec veriaci. Záleží na vašom pocite spätosti s celým ľudstvom.

Súhlasíte? Myslíte si, že celé toto je nezmysel? Nie som boží kráľ, ako ma niektorí nazývajú. Som iba buddhistický mních. To, čo tvrdím, pochádza z môjho vlastného praktizovania, ktoré je obmedzené. Dôležité však je, že sa snažím realizovať tieto ideály v každodennom živote, najmä keď musím čeliť problémom. Prirodzene, niekedy zlyhávam. Niekedy som podráždený. Z času na čas používam hrubé slová, ale keď to urobím, ihneď si uvedomím: „Och, toto nie je správne.“ Cítim to preto, lebo som prijal do svojho vnútra praktizovanie súcitu a múdrosti, ktoré tvorí jadro tejto knihy. Tieto denné cvičenia sú pre môj život veľmi užitočné a cenné. A pretože viem, že máme podobnú myseľ a srdce, podelím sa s vami o ne.

Keď som mal pätnásť rokov, čínski komunisti napadli východný Tibet a v priebehu roka sa tibetská vláda rozhodla, že by som mal riadiť krajinu. Počas tohto ťažkého obdobia sme videli, ako boli podkopávané naše slobody, a v roku 1959 som bol donútený pod rúškom tmy ujsť z hlavného mesta, Lhasy. V indickom exile sme museli denne čeliť rozmanitým problémom, od prispôsobenia sa výrazne odlišnému podnebiu až po potrebu opätovného založenia našich kultúrnych inštitúcií. Moja duchovná cesta mi umožnila zaujať životný postoj hľadania riešení so zreteľom na to, že sme všetci ľudia, zvedení nesprávnymi myšlienkami a zjednotení spoločnými putami, pripravení na nápravu.

To ma naučilo, že súcit, pokoj a porozumenie sú základom každodenného života a takisto ich treba rozvíjať každodenným snažením. Problémy budú vznikať vždy, a preto má rozvíjanie správneho prístupu rozhodujúci význam. Hnev znižuje našu schopnosť rozlišovať dobré od zlého, a práve táto schopnosť je jedna z najvýznamnejších ľudských vlastností. Ak túto schopnosť stratíme, my sami budeme stratení. Niekedy je potrebné reagovať rázne, no dá sa to urobiť bez hnevu. Hnev nie je nevyhnutný. Nemá žiadnu cenu.

Súcit je podľa mňa základná zložka sveta. Ľudské bytosti túžia po šťastí a nechcú utrpenie. Duševný pokoj je základnou potrebou celého ľudstva. Pre politikov, inžinierov, vedcov, ženy v domácnosti, lekárov, učiteľov, právnikov, pre všetkých ľudí v každej oblasti života je zdravá a súcitná motivácia základom duchovného rastu.

O tejto knihe

V nasledujúcich kapitolách opíšem špecifické buddhistické techniky na získanie duševného pokoja a umocnenia súcitu v súlade s prekonávaním toho, čo buddhisti nazývajú nesprávne nazeranie na spôsob existencie bytostí a vecí. V buddhistickej terminológii je to cesta k osvieteniu. Avšak na sebakultiváciu možno pokojne použiť ktorýkoľvek z jednotlivých krokov tak, ako vám to vyhovuje.

Knihu som usporiadal do šiestich častí. Začína sa kapitolou Základy, v ktorej je Buddhov príbeh predostretý ako návod k zmysluplnému životu. V tejto kapitole predstavujem tri aspekty duchovného cvičenia – etiku, sústredenú meditáciu a múdrosť –, ktoré sú hlavnými témami tejto knihy. V druhej kapitole nazvanej Praktizovanie etiky opisujem dva druhy etiky: zmenu fyzických a verbálnych skutkov takým spôsobom, aby nespôsobovali utrpenie druhým, a rozvíjanie hlbšieho záujmu o druhých. V tretej kapitole nazvanej Praktizovanie sústredenej meditácie opisujem spôsob dosiahnutia duševného sústredenia a navrátenie pokoja v stresových situáciách. Nasleduje kapitola Praktizovanie múdrosti, ktorá sa venuje náročnej, ale plodnej téme podmieneného vznikania a prázdnoty. Tu sa hlbšie ponoríme do buddhistického myslenia uvažovaním o rozdiele medzi mysľou a jej konečnou povahou. V tejto kapitole sa budem usilovať objasniť nesprávny dojem, že buddhizmus je nihilistický či pesimistický, a to opisom zlučiteľnosti zovňajšku vecí a ich skutočnej podstaty.

Tieto výklady na tému etiky, sústredenej meditácie a múdrosti vyúsťujú do piatej kapitoly nazvanej Tantra, ktorá predstavuje špeciálny druh jogy, kombináciu predošlých troch prístupov. Takisto v nej hovorím o túžbe a možnosti jej využitia na duchovnej ceste skúsenými praktizujúcimi.

Záverečná časť, Napredovanie v ceste, podáva prehľad cesty praktizovania od začiatku až po osvietenie, stav, keď myseľ a telo sú plne rozvinuté, aby mohli slúžiť druhým.

Od začiatku až do konca sa zameriame na rozvoj dobrého srdca a mysle cez etický postoj a pochopenie skutočnosti, umocnené sústredením. O etike, sústrednej meditácii a múdrosti môžete uvažovať ako o pláne osvietenia, ktorý pripomína najvyšší cieľ praktizovania – zmenu postoja k mierumilovnosti, súcitu, pokojnému sústredeniu a múdrosti. Pochopenie plánu je samo osebe súčasťou cesty približujúcej nás k cieľu. Dúfam, že jej časti budú užitočné, ale ak nie, aj to je v poriadku.

I

Základy

1

Tri spôsoby praktizovania

Buddhovo osvietenie ako vzor

Podľa niektorých buddhistických škôl Buddha Šákjamuni sa stal osvieteným nasledovaním cesty v Indii v 6. storočí pred n. l. Iní zase veria, že Buddha Šákjamuni dosiahol osvietenie dávno predtým a že vo svojom vtelení v 6. storočí Buddha iba ukázal cestu. V Tibete sa prikláňame k druhej verzii a buddhisti sa učia z jeho príkladu, ako postupovať pri dosahovaní osvietenia.

V oboch prípadoch si však musíme všimnúť toto:

◆ Buddha Šákjamuni sa narodil ako princ do života plného radosti v indickej kráľovskej rodine. Vo veku dvadsaťdeväť rokov, keď uvidel utrpenie sveta, sa vzdal kráľovského postavenia, ostrihal si vlasy, opustil rodinu a prijal kláštornú etiku, osvojac si systém etického správania.

◆ Počas nasledujúcich šiestich rokov sa oddal asketickej meditácii s cieľom dosiahnuť sústredenú meditáciu.

◆ Potom, pod stromom bódhi v Bódhgaji, sa venoval špeciálnym technikám na rozvíjanie múdrosti a dosiahol osvietenie. Následne učil ďalších štyridsaťpäť rokov a napokon umrel vo veku osemdesiatjeden rokov.

Na Buddhovom životnom príbehu vidíme tri stupne cesty: prvá je etika, potom sústredená meditácia a následne múdrosť. A takisto vidíme, že cesta si vyžaduje čas.

Postupná zmena

Rozvíjanie mysle je závislé od mnohých vnútorných príčin a podmienok, podobne ako vesmírna stanica je závislá od práce generácií vedcov, ktorí analyzovali a testovali aj jej najmenšie súčiastky. Ani vesmírna stanica, ani osvietená myseľ nemôžu byť vytvorené za jeden deň. Podobne aj duchovné kvality sa vytvárajú rôznorodými spôsobmi. Avšak na rozdiel od vesmírnej stanice, ktorá vznikla vďaka spolupráci mnohých ľudí, myseľ musíte rozvíjať iba vy sami. Nie je možné, aby prácu vykonali iní a vy ste zožali výsledky. Keď si prečítate plán duševného rozvoja inej osoby, to ešte neznamená, že si ho aj osvojíte. Musíte ho rozvíjať
sami.

Kultivovanie súcitného postoja a rozvíjanie múdrosti sú pomalé procesy. Ako si postupne budete osvojovať techniky na rozvoj etiky, sústredenie mysle a získavanie múdrosti, neskrotené stavy mysle sa objavia čoraz zriedkavejšie. Tieto metódy budete musieť uplatňovať deň čo deň, rok za rokom. Ako budete meniť svoju myseľ, budete meniť aj svoje okolie. Ostatní uvidia prínos vašej cesty tolerancie a lásky a budú sa snažiť vniesť tieto postupy aj do vlastného života.

Tri postupy

Buddhove učenie je rozdelené do troch častí:

◆ Učenie o etike

◆ Rozpravy o sústredenej meditácii

◆ Prejavené poznanie, ktoré vysvetľuje učenie cesty k múdrosti

V každej z týchto zbierok kníh sa hlavný postup opisuje ako výnimočný stav, ktorý tvorí jednota „pokojného zotrvávania“ (sústredená meditácia) a „mimoriadneho duchovného prieniku do podstaty“ (múdrosť). Ak však chceme dosiahnuť takúto jednotu, najprv musíme položiť jej základy: etiku.

Poradie praktizovania

Etika, sústredená meditácia a múdrosť – toto je nevyhnutné poradie praktizovania, a to z týchto dôvodov:

◆ Aby múdrosť mimoriadneho duchovného prieniku mohla odstrániť prekážky brániace správnemu pochopeniu a takisto aj chybné stavy mysle priamo pri koreni, potrebujeme sústredenú meditáciu, stav úplnej jednoty mysle, v ktorom sa odstránia všetky vnútorné rozptýlenia. V opačnom prípade bude myseľ príliš roztrieštená. Bez zameranej sústredenej meditácie múdrosť nemá žiadnu silu, podobne ako plameň sviečky vo vánku poskytuje málo svetla. Z tohto dôvodu sústredená meditácia musí predchádzať múdrosť.

◆ Sústredená meditácia zahŕňa odstránenie jemných rozptýlení, akými sú napríklad príliš uvoľnená či príliš napätá myseľ. Aby sme to dosiahli, musíme najprv zamedziť vonkajším rozptýleniam cvičením udržania pozornosti a zachovania svedomitosti v súvislosti s fyzickými a slovnými aktivitami – uvedomovať si, čo robíme so svojím telom a rečou. Ak neprekonáme tieto zjavné rozptýlenia, nemôžeme prekonať jemnejšie vnútorné rozptýlenia. Keďže na dosiahnutie stavu „pokojného zotrvávania“ je potrebné udržiavať pozornosť, praktizovanie etiky musí predchádzať praktizovaniu sústredenej meditácie.

Z vlastnej skúsenosti môžem povedať, že prijatie mníšskych sľubov pre mňa znamenalo menej sa zapájať do vonkajších aktivít, a tak som sa mohol viac sústrediť na ďalšie duchovné štúdium. Prísaha obmedziť neplodné fyzické a slovné činy mi umožnila viac sa zamerať na moje správanie a podnietila ma uvažovať nad tým, čo sa deje v mojej mysli. To znamená, že aj keď som cielene praktizoval sústredenú meditáciu, musel som kontrolovať svoju myseľ, aby nebola rozptýlená, a takto ma to ťahalo smerom k zameranej, vnútornej meditácii. Sľub etiky bol nepochybne základom.

Pri pohľade na tieto tri spôsoby praktizovania – etiku, sústredenú meditáciu a múdrosť – vidíme, že každá slúži ako základ nasledujúcej. (Toto poradie môžeme jasne vidieť na Buddhovom životnom príbehu.) A preto celý duchovný rozvoj stojí na základe správnej etiky.