Ján Marton

Eskimák na korze 

(ukážka)

Elektronická kniha

Text © Ján Marton, 2010

Ilustrácie © päťročný Jakubko Mereš, 2010

© HLADOHLAS Group, s. r. o.

Martin 2010

www.hladohlas.sk

ISBN 978-80-89502-00-4

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s.r.o., 2011

Venujem otcovi

Marton: „lebo“

Môj šál si nosila v minulom živote ty

nebo skončilo

a ja si tancujem s hviezdami

už len na atrape z modrého kartónu

toto už nie sme my

naše svety sú bez krídel

až na pár tancujúcich rúk

neviem ale akoby za to mohol Boh

že zatiaľ čo krvácala dúha

slnko sa rehotalo

ty si zachraňovala

tie najsladšie klamstvá na svete

o ktoré vtedy nikto

okrem nás dvoch nestál

Moja bujará očista tesne pred koncom dvoch svetov

a keď mi v Pekle nevernice

na krúžku arteterapie z hliny

vymodelujú moju nahú podobizeň

nebudem sa hnevať

na Satana

keď do nej bude hádzať

hlavy svojich

zradychtivých

bohov

Moja mamka, všetky moje lásky a moja milovaná kapela GPM

kričal som zo života

ako v zlom sne a pýtal sa Boha

prečo sa nad všetkým

tak rýchlo stiahli naše svedomia

...

neskôr páchnuce noci a potom aj rána plné šancí

...

Ľubo mi v utorok na obede povedal:

„Jano, jebe ti? Neboj sa duchov,

ľudia sú oveľa horší,

oveľa horší ako tie tvoje grcajúce nočné mory.“

...

mal pravdu o tých morách

...

o ľuďoch toho veľa neviem

radšej krčím prsty na nohách

tlačím hlavu medzi ramená

pohmkávam si pesničku Povedzte mi ľudia

a pod gilotínou v oblakoch rozmýšľam

...

kam sa to kurva všetko podelo

Chcem ťa nájsť v imaginárnom kŕdli a viac už nepustiť

bozkávam tvoje nohy

a ty aj tak neprestávaš

kráčať opačným smerom

Boh pochoval ďalšie: Prečo?

...

ťahám vietor z pahreby

posielam ho do tvojich plachiet

a modlím sa k nebu

...

za naše spoločné sny

Áno, ten bláznivý eskimák zo seba zhodil úplne všetky šaty

všetky tie FEMALE

a iné krásky

z neba

posielajú mojej matke ďakovné listy

za to že ma nikdy

nestretli

...

tie ostatné rumázgajú v Pekle

Báseň pre Slava, ktorý mi strašne chýba

kým jeho rovesníci okolo štvrtej nad ránom

ležali vedľa svojich

zákonitých manželiek

a s ťažkou erekciou snívali

o susedách predavačkách šéfkach

a iných ženách

on mal za sebou jednu fľašu

s básňou bez venovania

...

akýkoľvek môj verš nebol nikdy

ani z polovice taký ozajstný

ako všetky tie jeho ktoré mal

pohádzané v skrini medzi svetrami

nikdy som mu to nepovedal

nikdy som mu nepovedal

ani to ako veľmi ho obdivujem

a ten kto vymyslel vetu:

„Nikdy nie je neskoro,“

si podľa mňa v živote poriadne nezatrtkal

Melancholic boom

raz som povedal:

„Umriem pre teba, láska,“

dnes by som si nedokázal

ani pichnúť ihlou do prsta... chvála Bohu

so životom som nebol nikdy

za jedno

ale niečo som od tej suky

predsa len tu či tam pochytil

jedného dňa som prestal brať

tie tabletky čo mi nosil Paťo z Blavy

a ostal len na chľaste

… vlastne ché miu ako predmet som neznášal už na strednej

noci sa stali znesiteľnejšími a s ránami

som si občas aj potykal

v dobrej viere

že ťa ešte aspoň raz v živote stretnem

...

dnes pršalo

na chodníku som našiel dvoch slimákov

dal ich do trávy a veľmi dobre vedel

že pre mňa je už aj tak neskoro

lebo ty raz pôjdeš do neba

a ja ti už nikdy nepoviem

že v minulom živote

sme boli

jeden

Obed II.

zvesil som dnes tvoj obraz

zaboril oči do ryže

a s prázdnym rámom pod pazuchou

som sa vybral hľadať

sýtu radodajku niekam

kde sú žalúdky a lásky

plné obscé nnych karikatúr

...

strašne som ťa vtedy chcel

...

strašne

Sa snívaš

prestal som brať

ohľad na tvoje sny

kŕmim sa tebou

v tých mojich

...

Zlatko

Raz si mi povedala

„Podľa tých tvojich básní

som si ťa predstavovala ináč,

úplne ináč.“

...

ja som si tiež predstavoval

že dostanem úplne inú rolu

v tomto prajnom svete ale čuduj sa

celkom som sa s tým zžil

a myslím že Boh pred tridsiatimi rokmi

napísal síce priemerný ale dramatický scenár

...

potom sme vypili všetko víno

čo mali v krčme na rohu

a vybrali sa k tebe

do postele z Quatra na splátky

sme vypotili čistú radosť

a kopali smrť do riti

ešte asi takú hodinu