Miluj ma
ironicky

Návody na život
s ručením obmedzeným

Maxim E. Matkin

Ukážka z elektronickej knihy

formát EPUB

Text © Maxim E. Matkin, 2007

Slovak Edition © Vydavateľstvo SLOVART,

spol. s r. o., Bratislava, 2007

ISBN 978-80-8085-452-2

Citový zotrvačník

Návod, ako využiť výhody
mužskej predvídateľnosti

Čo ženy o mužoch nevedia a mali by? To bola otázka, ktorá ma trápila od okamihu, ako ma zastihla neodolateľná ponuka z istého lesklého farebného magazínu napísať niečo o ženách z mužskej strany ihriska. Keď pominul počiatočný záchvat pocitu dôležitosti, že akurát ja som ten vyvolený, uvedomil som si, že ženy predsa o mužoch vedia všetko. Celý svet, ktorý ich obklopuje, je viac mužský než ženský a aj veľká väčšina ženského sveta sa venuje dešifrovaniu toho mužského. Viem to. Vyrástol som v rodine plnej žien, som zvyknutý počúvať, o čom ženy hovoria. V kanceláriách, v kuchyniach, v autách, v obchodoch, v čakárňach a v kaviarniach. A vec sa má takto: VŠETKO O NÁS VEDIA. A to, čo im nepovedali matky, sestry a kamarátky, čo sa systémom pokus-omyl nenaučili na vlastných sklamaniach a ranách na duši, to im povedali múdre články v časopisoch, ktoré kolujú nočnými stolíkmi, záchodmi a kaderníctvami.

Tak prečo je také ťažké porozumieť nám? Lebo sa predsa len od seba líšime? Pretože medzi jednotlivými mužmi sú rovnako veľké rozdiely ako medzi pohlaviami? Alebo preto, že na tie skvelé poznatky zabúdame omráčení po zrážke s realitou? C je správne.

– Treba si tie životné pravdy o druhom pohlaví neustále otrieskavať o hlavu, – povedala moja sestra Hysterka.
– Nikde neplatí heslo Poznaj svojho nepriateľa, ak nechceš byť za najväčšiu chuderu viac než v komunikácii s mužmi.

Spýtal som sa jej, čo ženy o mužoch nevedia a celkom by im to prospelo.

– Ženy zabúdajú, že muži majú citový zotrvačník, – povedala Hysterka.

– A to znamená?

– To znamená, že hoci sú muži schopní rýchlej reakcie a pohotového rozhodnutia pri vynášaní starenky z horiaceho domu, pri odrezávaní nadbytočných kusov mozgu a počas opravy pokazeného splachovača, vo všetkom, čo sa týka emócií, treba počítať s inkubačnou dobou trvajúcou približne dva týždne.

Spomenul som si na bývalého manžela mojej sestry a jeho obľúbenú vetu používanú smerom k svojej manželke „Počujem, čo hovoríš, ale nedošlo mi to až do hlavy“. Na neho to sedelo perfektne, ale neverím, že keď boh vyrábal mužov, postupoval podľa vzoru sestrinho bývalého. Boh predsa nie je vymletý puberťák závislý na komiksoch.

– Ak sa budeme tváriť, že muži sú citovo zakrnelí dementi, ďaleko sa nedostaneme, – povedal som.

– To s tými dementmi si povedal ty, – žiarivo sa na mňa usmiala sestra a pokračovala: – Nejde o to, že by ste boli postihnutí. Ste len oneskorení. Všetko, z čoho sa nedá napísať rovnica, vám dochádza pomalšie. Preto je napríklad nemožné dospieť v hádke s mužom k nejakému riešeniu. Treba len nastoliť problém, povedať pár argumentov, primerane ich citovo podfarbiť a počkať dva týždne, či sa niečo stane.

– To je dosť nepohodlné, nie? – povedal som. – Čakať štrnásť dní na skúšku správnosti, či informácia dorazila na miesto určenia, to by znechutilo aj Matku Terezu.

– A kam by si sa chcel ponáhľať? City neuženieš. A my ženy si dokážeme na veci počkať. Menštruácia, tehotenstvo, prechod. Všetko samé skúšky trpezlivosti.

– Aj ty vždy vydržíš čakať?

Hysterka sa usmiala. Aby ste boli v obraze: moja sestra je blondínka. Aj sa vie tváriť ako blondínka. Asi tak, ako sa hladný krokodíl na hladine rieky vie tváriť, že je len kusom dreva, čo pláva okolo. Hysterka sa teda usmiala, nežne a precítene, ako hrdinka nejakého seriálu, v ktorom sa v poslednom dieli všetci zoberú a cválajú na koni proti západu slnka.

– Keď mužovi niečo povieš, musíš čakať na zotrvačník. Ak mu to ukážeš, chápe okamžite. Muži potrebujú informáciu vidieť, aby jej rozumeli v skrátenom termíne. Preto si múdre ženy kupujú čierne podväzkové pásy, nosia sandále na vysokých opätkoch a v prípade potreby hádžu o stenu porcelán.

Pozrel som na vrypy na stene sestrinej dokonalo vydizajnovanej kuchyne.

– Nerobím to často, – pripustila sestra. – S urýchľovaním zotrvačníka to netreba preháňať, aby sa celkom nezasekol. Aj tých tanierov mi je ľúto. Mňa napätie čakania celkom baví. Je to ako v detektívke. Tuším, kto je páchateľom, ale rada sa presvedčím, či si to myslia aj tí pekní ľudia, čo mi to predvádzajú v telke.

Zasmial som sa a šiel som domov. Keby mali teórie mojej sestry všeobecnú platnosť, boli by sme tragicky predvídateľní a ženy by si do nás utierali nohy. Cestou som vedený spontánnym impulzom kúpil svojej frajerke kvety. Len tak. Možno som si len chcel dokázať, že som muž nezaraditeľný do pravidiel. Až vonku mi došlo, že mi moja frajerka niečo v tom zmysle, že ako dávno nedostala kvety, nadhodila nadránom cestou v taxíku z jedného narodeninového ťahu barmi. Za ten pocit istoty mi to listovanie diárom stálo.

Bolo to presne pred dvomi týždňami.

Muži chcú lásku aj sex,
ale každé inokedy

Návod, ako robiť drahoty
a prísť tak ku šťastiu

Sedel som pri káve s jednou zo svojich bývaliek, počúval jej všeobecný nárek nad mužskou bezcharakternosťou a čakal, kedy sa dostane k podstate. Na tú došlo v okamihu, keď mi naznačila, že ju akýsi očarujúci muž zviedol, pár týždňov si s ňou užíval výhradne len v posteli a priľahlých oblastiach a potom ju odkopol, aby sa vzápätí dal verejne vidieť s nejakou vážnou známosťou, ktorá samozrejme mojej bývalke nesiaha ani po päty. Toto sa jej nestalo ani v sedemnástich, prečo teda práve teraz? To nebola jediná otázka, ktorá ju trápila. Ešte sa pýtala, ako je možné, že tak hlúpo naletela, či je už teda odsúdená doživotne robiť hochštaplerom rohožku a či má časť svojich úspor investovať do nejakého šikovného hlavohruďa, ktorý by si toho kurevníka počkal v tmavej uličke a polámal mu všetky kosti.

– Dala som mu svoje srdce, on ho hodil do záchoda a spláchol, – povedala moja bývalka trasúcim sa hlasom. – Ako mám teraz žiť bez srdca?

Bola to rečnícka otázka. Nepotrebovala odpoveď. Nechcelo sa mi zamotávať sa do anatomických metafor, tak som zatiaľ premýšľal, či znesie, ak jej to objasním natvrdo.

– To muži skutočne nechcú lásku? – spýtala sa. – Chcú len sex?

– Muži chcú lásku aj sex, – povedal som. – Ale každé inokedy.

Problém je v tom, že ženy aplikujú vlastnú citovo-erotickú logiku aj na mužov a zabúdajú, že muži fungujú na celkom inom princípe. Ženy majú – navzdory všetkým časopisovým článkom na tému Buďte beštia a užite si to len tak nezáväzne – spojenú lásku so sexom a sex s láskou. Láska pre ne znamená sex a sex znamená lásku. U mužov sex znamená sex a láska lásku. Ak sa občas láska so sexom stretnú v rovnakom čase na rovnakom mieste, je to fajn, ak sa nestretnú, je to realita. Možno si poviete, že to sú poučky všeobecne prefláknuté a dávno prekonané práve prežívanou skutočnosťou plnou nezávislých žien a citovo obrodených mužov. Ale tie poučky stále fungujú a čím skôr to ženy vezmú na vedomie, tým lepšie pre ne.

Môj kamarát právnik sa nedávno na niekoľko týždňov ocitol v konštelácii, keď pomaly a cieľavedomo dobýval svoju kolegyňu z kancelárie a súčasne viedol pravidelný zdravý sexuálny život s trénerkou z fitcentra. To, čo by obom zúčastneným ženám – keby o tom vedeli – pripadalo maximálne nechutné, pokladá väčšina mužov za celkom normálne, nijako nepoškodzujúce ich svedomie ani karmu. Môj kamarát mal s kolegyňou lásku, s trénerkou sex. Keby bol do trénerky aj zamilovaný, asi by sa nezahľadel do kolegyne. Keď sa s kolegyňou dostanú do štádia spoločnej postele, ukončí vzťah s trénerkou. Potrebuje predsa len jednu lásku a jeden sex. Ak ich ale momentálne nachádza na dvoch rôznych miestach, nerobí si z toho ťažkú hlavu. Trénerka si ale asi myslí, že spolu chodia, lebo je žena a vníma to tak, že sex = láska, a preto ju trápi, že mimo postele nezažije veľa prejavov vrúcneho citu a možno už v tom zmysle koncipuje list do niektorej psychoporadne. Kolegyňa sa zase teší z prejavov priazne svojho kolegu, zo všetkých tých kytíc, komplimentov a večerí, ale keďže podľa nej láska = sex a so sexom si kolega dáva gentlemansky načas, pochybuje o jeho zamilovanosti, skutočnom záujme a – buďme otvorení – aj o jeho sexuálnej orientácii.

– A ako z tohto nemám mať ešte väčšiu depresiu? – spýtala sa ma moja bývalá a uprela na mňa oči vlhké od potláčaných sĺz.

– Nestrácaj čas depresiami. Zober si z toho ponaučenie a choď ďalej. Ber to tak, že na každú ženu pripadá jeden omyl tohto druhu. Že raz za život musíš vyskúšať, aké je to byť Tá Iba Na Sex. A nabudúce už budeš múdrejšia.

– Nejako mi uniká jadro tej čerstvo nadobudnutej múdrosti.

– Láska sa začína sexom málokedy, – povedal som a cítil som sa ako guru, ktorý je predurčený raz na štadióne sobášiť dvadsaťtisíc mladých párov naraz: – Muži nad dvadsaťpäť sa dokážu pomerne dobre ovládať a čím viac im na žene záleží, tým menej budú riskovať, že to pokazia nejakým predčasným sexuálnym výpadom. Ženy by mali prestať merať lásku sexom. Láska a sex sú v mužskom svete dva odlišné vesmíry a aj keď často dochádza k ich prieniku, netreba zabúdať, že môžu existovať aj celkom oddelene.

– Akože budem robiť drahoty a cesta k šťastiu je zaručená?

Moja bývalá sa začala smiať. Zrazu jej to nesmierne pristalo. Vraj si na niečo spomenula, a nechcela povedať na čo.

Včera mi volala a povedala, že konečne začala chodiť s kolegom z firmy, ktorý ju už pol roka pomaly systematicky balí. Že je to s ním absolútne úžasné, ale že naozaj netúži vedieť, s kým zatiaľ tých predchádzajúcich šesť mesiacov jej vyvolený spával.

Citoví hackeri

Návod, ako rozoznať tých,
čo nedávajú nič, ale brali by všetko

Sú všade okolo. Vyzerajú na nerozoznanie od ostatných legitímnych užívateľov, výrobcov a spotrebiteľov citov. Vystupujú pod pseudonymami Osudový Muž, Ten Pravý, Budúci Otec Mojich Detí, Proste Úžasný Chlap a neskôr Ten Hajzel, Ten Čo Mi Zlomil Srdce a Ten Ktorého Meno Už Nikdy Nevyslovím. Prípadne Nech Zdochne a Keď Ho Stretnem Zabijem Ho. Samozrejme, že existujú aj ženy citové hackerky, ale pretože muži vo všeobecnosti neuznávajú drinu, ktorá súvisí s používaním slov, ženské ekvivalenty hackerských mien zostávajú pri lakonických Mrcha, Zmija, Hnusná Beštia alebo Najhoršie Sú Blondíny.

Citovými hackermi som sa začal zaoberať vo chvíli, keď som bol krivo obvinený, že k nim patrím.

– Zlomil si mi srdce, ukradol dušu, pošliapal po mojich zásadách a budeš sa za to škvariť v pekle, – povedala mi raz kamarátka pod vplyvom značného množstva beaujolais.

– Ja? – spýtal som sa konsternovane. – A kedy by som to všetko stihol?

Myslel som si, že sa len kamarátime s obozretne prejavovanou priazňou. Ona našu komunikáciu dešifrovala ako erotické dusno. Celé sa to nieslo v duchu hesla môjho kamaráta, ktorý tvrdí, že všetko medzi mužom a ženou je erotické, dusno to začína byť až vtedy, keď predstierajú, že nie je. Aj keď som v tomto prípade nevinný, musím uznať, že „veď predsa o nič nešlo“ je najrozšírenejšou výhovorkou citových hackerov, v prípade, že ich dostihnú a nútia vysvetľovať.

– Vlastne by ich bolo treba ľutovať, – povedala moja sestra, – ale to by za nimi nesmela zostávať taká spúšť.

Moja sestra, pravidelne vyťahujúca z kríz svoje tridsaťročné kamarátky, a moja matka, pravidelne vykladajúca osud ženám od pätnásť do stodvadsať, mali vo veci citových hackerov jasno:

– Hacker príde a nabúra sa ti do systému niečím, čo vyzerá fantasticky. Podobne sa pred časom šíril internetový vírus: všetkým chodili maily s názvom I LOVE YOU. A kto by nechcel byť milovaný? Tak aj hacker vyzerá ako jackpot v milostnej lotérii. Keď sa mu ale otvoríš, vlezie ti do systému a ukradne ti, čo tam nájde.

– A ochrana? Antivírový program? – spýtal som sa.

– Neexistuje, – povedala matka.

– Existuje, – vyhlásila sestra. – Obozretnosť. Keď je niečo až príliš pekné, keď niekto až príliš presne hovorí tie najsprávnejšie slová, ktoré chcú ženy počuť, keď je niekto dokonale chápavý, výrečný, úžasný a plne nasadený, treba sa mať na pozore.

– Pozor aj na sériových vykrádačov a na svoju slabosť opätovne im dovoliť, aby nás zraňovali, – povedala matka. – To sú také tie nikdy sa nekončiace vzťahy, ktorých popisom vás celé mesiace unavujú kamarátky. Keď nejaký muž robí všetko preto, aby si získal nejakú ženu, a v okamihu, ako do nej prenikne, zmení sa z milenca na tyrana.

– Ona plače, ponižuje sa, čaká, telefonuje a je schopná všetkého, – poznamenala sestra. – Kým má dosť lásky, pozornosti a energie, on si z nej berie. Sám nedáva nič, alebo len málo. Keď sa systém zrúti, hacker zmizne.

– Znovu sa objaví až po čase, keď je jeho obeť zotavená a podľa možnosti ešte dostatočne naivná, aby mu dovolila postup zopakovať.

Ohromene som na tie dve pozeral: – Máte aj teóriu, prečo to robia?

– Obete? Raz naletí takmer každý. Tí, čo naletia aj druhýkrát, asi padli v detstve na hlavu a teraz majú pocit, že sú predurčení trpieť, – vyhlásila sestra.

– A hackeri?

– Kradnú niečo, čo nemajú alebo nemôžu mať. Alebo si aspoň myslia, že nemajú a nemôžu. Latentní homosexuáli. Muži, ktorých matka nemala rada alebo ich svojou láskou dusila. Magori. Psychopati. Extrémni egoisti.

Obe sa tvárili tak zasvätene, že nadrogovaná Pýtia, kymácajúca sa na vešteckej trojnožke nad toxickými výparmi, by bola pri nich len úbohá amatérka. A mne došlo, že tak ako všetci, aj hackeri si chcú urvať svoj obligátny kus šťastia, kým ich okolnosti, únava, homosexuálny coming out, pokročilý vek alebo samovražedné tendencie neprinútia zmeniť taktiku. Ale kto nikdy nebol citovým hackerom, kto nikdy neukradol ani kúsok citu, za ktorý nič nedal?

– Vy ste to nerobili? – spýtal som sa.

– Nikdy, – povedala matka a nasadila výraz, ktorý používa vždy, keď klame.

– Občas, – povedala sestra. – Ale len pre ich dobro.

Obe sa vševediaco a dosť škodoradostne zasmiali.

Ak by vás zaujímalo, ako to dopadlo s kamarátkou so slabosťou pre beaujolais, tu je jej príbeh jednou vetou: Po tom, ako obvinila z citového hackerstva oboch svojich švagrov, kolegu z firmy aj mňa, narazila na exemplárny prípad skutočného hackera, absolvovala s ním zničujúci vzťah, na konci ktorého otehotnela a nervovo sa zrútila a jeho rodina prinútila vinníka, aby si ju zobral.

– Každá obeť si hľadá svojho vraha, – predniesla na tú tému moja sestra cynicky.

Nechutné je len to, že keď ide o city, zomierame a ožívame rozhodne častejšie, než by sa patrilo na niekoho, kto neúčinkuje v juhoamerickej telenovele, kto si len žije svoj život.

Dokonalý muž
hľadá dokonalú ženu.
Značka: Nekompromisne

Návod, ako dosiahnuť nedokonalý život v pomerne prijateľnom celku

Mal som kamaráta, prototyp víťaza ankety matiek na tému Za akého Supermana by sa mala vydať naša dcérka. Bol majiteľom trojizbového bytu, aj obrovského auta, do ktorého by sa – ako sám povedal – zmestili tri detské autosedačky, zakladateľom prosperujúcej firmy, absolventom vysokej školy, aj kurzu obsluhovania plachetníc. Mal vlasy aj svaly. Nemal pivné brucho ani zubný kaz. Používal deodorant a nikdy nebol trestaný. Nefajčil a nefetoval. Opíjal sa len príležitostne. Tak prečo nemal priateľku? Lepšie povedané: prečo mal priateľku vždy len pár týždňov a potom mu zdrhla?

– Premýšľam nad tým zase celý večer a nedokážem to pochopiť, – povedal mi Superman do telefónu. – Robím niekde chybu, alebo sú tie baby také slepé, že nevidia, ako by sa pri mne mohli mať dobre?

– Ehm... – nadýchol som sa, dúfajúc, že si rýchlo spomeniem na nejakú múdrosť, ktorú mu podhodím, a on sa ňou bude zaoberať v tichu a samote aspoň dovtedy, kým si ja dopozerám svoj obľúbený film pochybnej kvality. Mám Supermana rád, ale na rozdiel od neho, ja používam mozog, len keď je to nevyhnutné. Superman ho používa stále, rozbehnutý na najvyššie otáčky, zo zvyku a z nedostatku inej zábavy. Superman totiž prešiel úspešnou terapiou odvykania od závislosti na internete, takže teraz ako abstinujúci maniak nemá doma počítač. Z rovnakých dôvodov nemá ani televízor a akosi si ešte stále nezvykol čítať knihy, aj keď isté pokusy z mojej strany podstrčiť mu pár stráviteľnejších románov by tu boli. Čo teda robí Superman po večeroch, keď my ostatní čumíme do bední, blúdime internetom, čítame a opíjame sa alebo s našou momentálnou láskou varíme/jeme/smejeme sa/milujeme sa/diskutujeme o perspektívach vzťahu? Vtedy Superman premýšľa o svojom živote a o tom, ako by ho mal zlepšiť. A keď na niečo príde, niekomu zavolá. Napríklad mne.

– Ehm, dopozerám film a začnem nad tým premýšľať, ok? – nadhodil som diplomaticky.

– Ja nepotrebujem, aby si premýšľal. Potrebujem nejakú babu, chápeš, aby som sa zbavil svojej traumy.

– Žiadna baba ťa traumy nezbaví, traumy nám nechávajú frajerky ako bonus, – povedal som rozmrzený, lebo mi v telke zatiaľ unikol rozhovor dvoch hajzlíkov, ktorý som si chcel vychutnať, a moja milovaná mi zjedla všetok popcorn.

– A nezoznámime ho s nejakou mojou nezadanou kamoškou? – spýtala sa zrazu ona nevinne.

Neznášam robiť dohadzovača. Aj tak sa nikdy nedajú dokopy dvojice, ktoré sa k sebe hodia. Ak zavoláte na večierok dvoch ľudí, čo by sa mali zoznámiť akoby nič, chvíľu spolu chodiť a potom vás z vďačnosti pozvať na svadbu za svedka, vždy to nakoniec dopadne tak, že chlapík sa bude snažiť zbaliť vašu frajerku a baba sa opije, vyvracia sa do kvetináča a do konca života s vami neprehovorí. Zoznamujte len tých, ktorých už nikdy nechcete vidieť. Ani každého zvlášť.

– Ktorú nezadanú kamošku máš na mysli? – spýtal som sa jej podozrievavo.

– Napríklad Lajku, – povedala.

Lajka je kódové označenie pre osovo súmernú, farebne zladenú trendysexy vegetariánku plynulo ovládajúcu štyri jazyky. Má rada deti, kvety, zvery a najviac by si želala svetový mier. Je taká bezchybná, že by ju mohli predstavovať mimozemšťanom ako najreprezentatívnejšiu vzorku ľudskej rasy. Vždy mi liezla na nervy, a to celkom bezdôvodne, takže som z toho mal v slabých chvíľach ešte aj výčitky svedomia. Ale neznášam, keď ma niekto nenechá pozerať filmy, tak som teda tým dvom dokonalým bytostiam dohodol spoločnú večeru.

V tejto chvíli by som rád dal hlasovať ako za blahých čias seriálu so Svatoplukom Kuřátkom. Kto si myslí, že sa tí dvaja dali dokopy už v prvom okamihu, zasiahnutí láskou na prvý pohľad, nech zapáli žiarovku stovku – teraz! V tejto chvíli nech položia ruku na vypínač všetci tí, čo si myslia, že Lajka a Superman boli tak znechutení vzájomnými kvalitami, že z reštaurácie odišli každý zvlášť ešte pred dezertom – teraz!

Neviem, čo by povedal súdruh inžinier z elektrární, ale pravdu majú všetci. Tí dvaja na sebe nenašli nič milovaniahodné. Ona povedala, že on je „egomaniak, čo nevie ani chvíľu držať hubu“ a on o nej, že „je to chudera, ktorej ešte nedošlo, že život nie je desaťboj, v ktorom treba zvíťaziť vo všetkých disciplínach“. A potom prešlo pár mesiacov. Superman to vyskúšal ešte so štyrmi inými frajekami, z ktorých tri boli modelky a jedna policajtka z dopravného. Potom to vzdal, kúpil si televízor a psa, trochu sa rozkysol a v nečakanom záchvate altruizmu začal raz do týždňa viesť detský krúžok informatiky. Lajka bola ranami osudu nútená zmeniť zamestnanie aj byt a starať sa o svojich chorých rodičov. Keď sa tí dvaja náhodne stretli, mali kruhy pod očami, dve desaťkilové trhajúce sa igelitky, očko na pančuchách (ona) a mastné vlasy, pivný sval, nádchu a psa s akútnou kolikou (on). Zafungovalo to okamžite. Už rok spolu bývajú a nedávno sa mi donieslo, že očakávajú potomka.

Asi je dôležité vedieť žiť svoj nedokonalý život, pretože príroda rada kompenzuje svoje nedostatky tým, že vám prihrá do cesty niekoho s úplne inými nedostatkami, aby v súčte vznikali celkom prijateľné celky. Veď z dokonalých bytostí sa rodia len boží synovia, a my všetci sme ľudia s celkom ľudskými matkami a otcami.

Lezieš mi na nervy!

Návod, ako to zvládnuť, keď majú muži svoje dni a ženy nevedia reagovať

Rútili sme sa diaľnicou v zničujúcej kombinácii ja plus moja najdrahšia plus jej dve najlepšie kamarátky. Oficiálnym cieľom cesty bola svadba ich ďalšej najlepšej kamarátky, neoficiálnym bolo pripraviť ma o rozum. Začalo sa to nevinne, posádku sme tvorili len ja a tá moja. Potom sa k nám však pridali kamarátky, ktoré sa nemohli prepravovať so svojimi partnermi, pretože tým partnerom vraj práve akútne hrabe.

– Ja to volám chandra, – povedala blondína a vypustila do auta oblak acetónu v snahe nalakovať si nechty. – To je omrzenosť, podráždenosť, nuda, splín a hnus zmiešané do totálne neznesiteľnej nálady môjho muža, keď sa s ním nedá robiť nič iné, iba ho zastreliť. Alebo odísť preč. Tak ma tu máte.

– Tvoj muž zostal doma? – spýtala sa jej bruneta.

– Ale kdeže! – povedala blondína. – Ty si si nevšimla toho forda za nami? To je on. Zúri. Muž postihnutý chandrou sa svojej partnerky drží ako kliešť, pretože potrebuje mať svoju obeť k dispozícii, aby mal koho trápiť.

– To je fakt, ani ten môj ma nechcel pustiť s vami, že vraj prečo by tam šiel sám ako taký dement. A pritom je jasné, že nikoho nezaujíma, ako tam príde a či je alebo nie je dement.

– A všimli ste si, že ich to chytá obyčajne v sobotu, tie ich šajby? – spýtala sa konverzačne moja milovaná. – A že tu funguje ten spasiteľský paradox, že čím viac si na chandroša dobrá, tým viac sa mu to zhoršuje?

– Pamätáte na môjho bývalého? Na toho z banky? – spýtala sa bruneta. – Tak ten s tým nevedel skončiť dovtedy, kým nerozplakal svoju obeť. Teda mňa, kým som sa naňho nevykašlala.

– Čím vyššia inteligencia, tým zákernejšia chandra, – povedala tá moja.

V rámci stopäťdesiatkilometrového úseku medzi kávou v motoreste a nevyhnutnou cikpauzou na benzínke a so zachmúreným týpkom vo fordke v závese, dievčatá rozobrali princíp chandry zo všetkých strán: Vyskytuje sa to u mužov aj u žien, ale u mužov je to omnoho horšie ako tie najhoršie predmenštruačné tenzie. U žien sa pocit všeobecnej podráždenosti spúšťa zistením, že ich nikto neoceňuje, nemiluje a neobdivuje, teda, že svet na ne kašle. Muži reagujú chandricky vtedy, keď oni sami nemôžu alebo nedokážu správne kašlať na svet, teda keď musia čakať, nevedia sa rozhodnúť, sú bezmocní a pod tlakom. Najčastejšie sú víkendové chandry, pretože vtedy majú pri sebe svoju partnerku, ktorá za všetko môže a treba ju potrápiť. Chandra sa prejavuje paranojou, podráždenosťou, urážlivosťou, trucovitosťou a nekonečnými ironickými poznámkami. Vraj sa vyskytujú aj typy mužov, ktorí nič nehovoria, len mlčky fajčia na balkóne, trieskajú dverami a chandricky zazerajú, ale ani to vraj nie je žiadna výhra.

Po ďalších sto kilometroch ma rozbolela hlava a začal som pociťovať zvoľna stúpajúcu zúrivosť na celý svet, a hlavne na osobu vedľa mňa, čo sa tvárila, že so mnou chodí z čistej lásky. Bola sobota, bol som bezmocný, nečinný a pod tlakom za volantom auta plného mužsko-ženskej nenávisti. V okamihu, keď som sa zamiešal do rozhovoru a súhlasil s nejakým nepodstatným názorom blondíny, mi moja frajerka objasnila ďalší z chandristických úskokov, ktorý spočíva v tom, že chandrista je odporný k svojej partnerke a zároveň prehnane milý a ústretový k cudzím ľuďom, čo je vlastne pasívne agresívne voči partnerke.

Nakoniec sa všetky tri zhodli, že problematika chandrizmu je zatiaľ vedecky nepreskúmaná, že je to pliaga, asi ako rakovina alebo herpes, že terapia je komplikovaná, a že jedna z mála možností, ako prežiť partnerovu chandru, je zotrvať v nasratej ignorácii, aspoň tak to tvrdila niečia svokra.

Pozrel som na ne v spätnom zrkadle. Na to, že boli všetky tri tak ťažko skúšané životom, smiali sa ako odtrhnuté z reťaze.

Zašiel som na krajnicu a zastal som. Nevšímajúc si protestov a hlasného dožadovania vysvetlenia som vystúpil. Červená fordka zastala v bezpečnej vzdialenosti za mnou. Zamieril som k nej.

Toho muža som nikdy predtým nevidel. Ale po tých dvoch hodinách jazdy som o ňom vedel všetko. Zmietala ním ťažká chandra vykorenenosti vo vlastnom živote. Mnou tiež.

O mužoch v chandre tri kamarátky hovorili, že vzájomne nekomunikujú. Že je to stav vedúci k izolácii, a že postihnutý potrebuje obeť, a nie rovnako nakazeného jedinca. Nie je to pravda. Dohodli sme sa rýchlo.

V prázdnom aute som sa cítil ľahko, ako keď po celodennom pochode zložíte z pliec ťažký batoh. S acetónom pomaly vyprchávala aj chandra. Na svadbu som dorazil už ako Robert Redford. Mal som prejav, krémeše a liter vína. Do nedele sme s frajerkou stihli aj rozhovor o ženskej lojálnosti voči svojmu partnerovi, aj dve zmierenia. Vo veciach súvisiacich so vzdorovaním chandre a dodržiavaním princípov spolupatričnosti k druhému členovi svojej dvojice, máme proste všetci isté rezervy.

Koniec ukážky