Laura Baldini

DER STRAHLENDSTE STERN VON HOLLYWOOD

Katharine Hepburn –
Vor den Schatten der Vergangenheit floh sie ins Rampenlicht

Copyright © 2022 by Piper Verlag GmbH, München

Alle Rechte vorbehalten

Jacket design © by Johannes Wiebel / puchdesign, usig images from stock.adobe.com and alamy.

Jacket Motive © by Johannes Wiebel

Translation © 2024 by Ivana Dirk Lukačovičová

ISBN 978-80-249-5516-2

Table of Contents

New York, Brooklyn, duben 1949

Bryn Mawr, Pensylvánie, září 1926

Bryn Mawr, Pensylvánie, květen 1927

Philadelphie, červen 1927

Hartford, červen 1927

Bryn Mawr, Pensylvánie, květen 1928

New York, Brooklyn, duben 1949

Hartford, červen 1928

New York, Manhattan, červenec 1928

New York, Manhattan, říjen 1928

New York, Long Island, říjen 1928

New York, Brooklyn, duben 1949

Hartford, listopad 1928

New York, Manhattan, únor 1930

New York, Manhattan, březen 1931

New York, Manhattan, listopad 1931

New York, Manhattan, duben 1932

Los Angeles, Hollywood, květen 1932

New York, Manhattan, září 1932

Fenwick, červenec 1949

Los Angeles, Hollywood, prosinec 1932

Los Angeles, Hollywood, leden 1933

Los Angeles, Hollywood, leden 1933

New York, Manhattan, březen 1933

Los Angeles, Hollywood, září 1949

New York, Manhattan, březen 1933

Paříž, duben 1933

Fenwick, srpen 1933

Los Angeles, Hollywood, duben 1950

Los Angeles, Hollywood, srpen 1935

Los Angeles, říjen 1935

New York, Manhattan, únor 1936

Los Angeles, Hollywood, březen 1936

Hartford, říjen 1937

New York, Manhattan, leden 1950

Los Angeles, Hollywood, srpen 1940

Los Angeles, Hollywood, březen 1942

Hartford, březen 1951

Londýn, duben 1951

Doslov

New York, Brooklyn, duben 1949

Ztlumená nástěnná svítidla na chodbě hotelu St. George vydávala jen tolik světla, aby někdo nezakopl přes záhyby vínově červeného koberce. Většina hotelových hostů se dávno ponořila do hlubokého spánku.

Kate ovšem tušila, že se tu noc moc nevyspí. Aby ji ráno nebolela záda a hlava, přitáhla si s pomocí poslíčka přede dveře Spencerova pokoje pohodlné křeslo, které obvykle stálo vedle knihovny na konci chodby. Nechtěla už zase sedět jen tak na podlaze.

Uvelebila se v křesle a přitáhla si kolena k tělu. Opakovaně vstávala, přikládala ucho na bíle natřené dveře a napjatě poslouchala. Dokud slyšela nějaké zvuky, bylo to v pořádku. Nebezpečí hrozilo, teprve když všechno uvnitř utichlo. Rachot, třískání dveří a nadávky se už před několika hodinami změnily na tiché sténání. Kate ty zvuky znala až příliš dobře. Brzy bude slyšet zevnitř neutišitelný vzlykot.

Odpoledne odešel Spencer do pokoje s kartonem irské whiskey. Nedal na její prosby a hrubě ji odstrčil. Kate od jeho rány ještě teď bolelo pravé rameno. Na bílé kůži se jí určitě objeví ošklivá modřina, která jí bude několik dní připomínat Spencerovo chování. Až přijde Tracey k sobě, za všechno se omluví. Bude mu vadit pohled na její tělo, dokud modřina úplně nezmizí. Protože jakmile vystřízliví, bude sám sebe za to nenávidět.

Ale teď nejdřív vyprázdní část lahví. Až za dveřmi všechno ztichne, musí Kate najít loajálního a diskrétního hotelového zaměstnance, který jí za vysoké spropitné pokoj otevře. Hrozí totiž velké nebezpečí, že si Spencer v rauši ublíží. Posledně upadl a ležel v pokoji v bezvědomí celé hodiny.

Co se pokazilo tentokrát? uvažovala Kate. Spencer nepil už tři týdny. Reagovala i na to nejmenší znamení hrozícího průšvihu a pokoušela se tomu zabránit. Hned v zárodku udusila každou nejnevinnější kritiku jeho osoby. Uhladila problémy s kolegy a reportéry. Při každé zkoušce mu vyjadřovala obdiv a starala se o něj, jako by byla jeho osobní asistentka. Nosila mu kávu a občerstvení, masírovala spánky a chodidla, nastudovala s ním obtížné pasáže textu a dodávala mu odvahu. Naštvané pohledy kolegů úmyslně ignorovala. Ale přes veškerou snahu k tomu zase došlo. Jakmile skončil poslední natáčecí den filmu Adam’s Rib (Adamovo žebro), sáhl Spencer opět po láhvi. Kate ho před tím nedokázala ochránit. Jediné, co teď mohla dělat, bylo čekat. Ale spirála směrem dolů, ve které se tak často ocital, se otáčela čím dál rychleji, přestávky mezi jeho pády se zkracovaly.

Kate uslyšela jasný cinkot. Neopatrně vrátil do bedny láhev. Přitiskla ucho na dveře a uslyšela zvuk nalévané tekutiny. Do jeho konečného zhroucení měla ještě pár hodin času, aby nabrala sílu. Jak dobře věděla, bude ji potřebovat. Nebyla to její první noc strávená na hotelové chodbě. Kate složila ruce a položila si na ně hlavu. Zavřela oči a v myšlenkách se octla v době dávno minulé.

Bryn Mawr, Pensylvánie, září 1926

„Jsem tak šťastná, že jsi zpátky ve škole.“ Alice Palachová vzhlédla od knih a do čela jí sklouzl pramen kudrnatých hnědých vlasů. Nedbale je zastrčila za ucho. „Hrozně jsem se bála, že to vzdáš.“

„Tatínek by nikdy nepřipustil, abych školu nedodělala,“ řekla Kate. „Nedovedeš si představit, jak vyváděl.“

„Pořád chce, abys studovala medicínu?“

„Na tom se nic nezměnilo.“ Kate zavřela sešit a strčila ho do kožené tašky.

Díky intenzivní pomoci své chytré přítelkyně se jí podařilo vyřešit komplikované rovnice, které měla na zítřek za úkol. Paní Fellnerová, přísná učitelka matematiky, s ní bude pro změnu spokojená. Kate se sama divila, jak se neskonale trpělivé Alici podařilo jí obtížné rovnice vysvětlit. Naproti tomu paní Fellnerová jen vyhrožovala, že Kate bude muset opakovat semestr, když si známky z matematiky nezlepší.

„Copak nechceš jít ve stopách tatínka a pracovat jako lékařka?“ zeptala se Alice.

„Proboha, to určitě ne!“ Úzkou tvář Kate posetou letními pihami rozzářil úsměv. „Já budu herečka!“

Za hlasitá slova si vysloužila zamračený pohled knihovnice.

„Pojďme jinam,“ navrhla Kate a vytáhla Alici za rukáv z čítárny. V dobré náladě se obě rozběhly dolů po vyleštěných schodech z teakového dřeva.

Působily dojmem nesourodé dvojice. Kate byla vysoká, štíhlá rusovláska, muži se za ní otáčeli. Ale nebylo to tak vždycky. Před pár lety Kate trápilo, že si jí kluci nevšímají. Posmívali se jí, že vypadá jako stonek fazole, protože byla hubená a měla zrzavé vlasy. Na rozdíl od Kate byla Alice malá a spíš nenápadná.

Samotářská Kate strávila první dva roky na škole skoro výhradně na pokoji. Společenské Alici vděčila za to, že se odvážila ven ze své šnečí ulity a zapsala se do několika sportovních kurzů. Některé z nich její přítelkyně dokonce vedla. Kate patřila na škole Bryn Mawr k nejhorším žákyním, Alice k nejlepším. Kate byla přesvědčená, že přítelkyně by měla dostat na konci roku dva diplomy – jeden za vlastní výsledky a druhý za to, že jí pomohla projít zkouškami ze všech předmětů.

Mladé ženy vyšly z tmavého schodiště a chodbou prošly až na štěrkové nádvoří s obrovskou kamennou fontánou uprostřed. Podle kalendáře nastal podzim, ale teploty byly stále spíš letní. Slunce pálilo a dívkám za chvíli vyrazil na čele pot.

„Víš, na co mám chuť?“ V zelených očích Kate se šibalsky zablýsklo.

Vypadalo to, že Alice umí číst Katiny myšlenky, ale rozhodně zavrtěla hlavou.

„To tě nesmí ani napadnout,“ varovala ji.

Kate napadlo už před prázdninami, že by se mohly jedné vlahé noci vykoupat ve fontáně. Nejlépe nahé. Alice se zděsila.

„Ale proč ne?“ opáčila Kate. „Je vedro a tady máme vodu. Nikde jinde se neochladíme.“

„Připomínám ti, že se chceš stát členkou divadelního souboru. K tomu musíš mít výborné známky a školní spis bez trestných bodů.“

„Nenávidím všechna ta pravidla. Vymysleli je maloměšťáci,“ usoudila Kate a založila ruce v bok. „Když maminka se sestrou Edith chodily do školy, nemusely se takovými nepříjemnostmi zabývat.“

„Tehdy byla pravidla mnohem přísnější,“ namítla Alice. „Vzpomeň si na dřívější fotky mladých žen ve školních uniformách. My smíme nosit, co chceme.“

„Nenech se vysmát,“ odporovala Kate. „Ale já si přesto přibalila kalhoty a zítra si je vezmu.“

„To si radši taky pořádně rozmysli,“ radila ustaraně Alice. „Nebo se do divadelního souboru nedostaneš.“

Kate si dupla tak energicky, že se jí pod nohama rozlétl štěrk. „Můžeš mi prosím vysvětlit, co má s herectvím společného staromódní oblečení a dobrý prospěch?“

„Divadelní soubor by tě neměl rozptylovat od studia.“

„Když se učím zpaměti text, zabývám se literaturou intenzivněji, než když píšu nudná pojednání a interpretace. Jen ten, kdo postavě v divadelní hře rozumí, ji může věrohodně zahrát. Takhle se učit mě moc baví.“

„Kate, mě nemusíš přesvědčovat,“ zasmála se Alice.

„Takže se teď vykoupeme?“

„V žádném případě.“

Kate obrátila oči v sloup.

„Ale nechám se přemluvit na partii tenisu,“ pokračovala Alice smířlivě.

„Tak dobře.“

* * *

Po nekonečných hodinách v přednáškovém sále potřebovala Kate pohyb. V rodině hrál sport vždycky důležitou roli. Kate a jejích pět sourozenců bralo hodiny plavání, tenisu, golfu, plachtění a skoků do vody, a všichni se pravidelně účastnili závodů. Otec Kate, Thomas Hepburn, se orientoval na výkon. Druhé místo v soutěži pro něj nebylo přijatelné, často říkal, že Hepburnovi mají povinnost vítězit. Kate měla pravidelný pohyb v krvi. Den bez sportu byl podle ní ztracený. Díky přítelkyni už neběhala po hřišti sama, ale ve společnosti.

Zavěsila se do Alice a společně procházely podzimní školní zahradou. Javorové listy se zbarvily do tmavě červena, astry a další později vykvetlé květiny přispívaly k ohňostroji barev.

„O víkendu jedu domů,“ svěřila se Kate. „V Hartfordu se koná golfový turnaj. Máš chuť jet se mnou?“

„Mohla bych tě doprovodit?“ zůstala Alice překvapeně stát.

„Jasně, konečně bys poznala mou rodinu. Tatínek je moc pyšný na náš nový dům. Po všech těch letech vybudoval velký impozantní cihlový dům, stojí přímo naproti golfovému klubu. Vezmi si s sebou golfové hole, zahrajeme si spolu.“

„Myslíš, že tví rodiče budou s mou návštěvou souhlasit?“

„Budou nadšení,“ řekla přesvědčeně Kate. „V naší rodině máme rádi hosty. Když jsem byla malá, byla lednice ve víkendovém domě ve Fenwicku vždycky plná zázvorového piva a limonád, abychom měli zásobu, když si k nám přišly hrát děti ze sousedství.“

„Měla jsi asi idylické dětství,“ konstatovala Alice.

„Letní měsíce ve Fenwicku byly skutečně jako v ráji. Bydleli jsme tam s tetou Edith, strýčkem Donem a jejich dětmi, a všude vládl rámus a chaos. Někdy tam musíš se mnou zajet. Máš přece ráda moře?“

„Samozřejmě,“ přikývla Alice. „Trávíte léto ještě pořád ve Fenwicku?“

„Před pěti lety koupil tatínek od tety Edith druhou půlku domu. Stále tam v létě jezdíme, ale bez tety, strýce a bratranců a sestřenic je tam tak nějak prázdno.“

„To je smutné.“

Kate pokrčila rameny. „Věci se prostě mění, s tím se musí člověk vyrovnat. Tak pojedeš se mnou do Hartfordu?“

„Nic by mi neudělalo větší radost,“ prohlásila Alice a Kate ji bouřlivě objala.

„Na takovou odpověď jsem čekala.“

Kate zajela se starým fordem, který převzala od otce, do vjezdu a zaparkovala přímo před vchodem do domu.

„Neřeklas mi, že bydlíte na zámku,“ užasla Alice. Přitiskla tvář na okno auta tak těsně, že se tam obtiskl její kulatý nosík.

Kate se zasmála. „Jen nepřeháněj. Dům je velký, ale není to zrovna palác.“

„Měla bys vidět náš dům. Tatínek je ředitelem mineralogického oddělení na Harvardu. Ve srovnání s vámi žijeme skutečně skromně.“

„Můj otec pracuje už dvacet let jako chirurg v nemocnici v Hartfordu. Ani on nevydělává nějaké obrovské sumy, to mi věř,“ vysvětlila Kate. „Ale maminka podědila značnou část peněz po strýci Amorym Houghtonovi. Podíl jejího dědictví chytře investoval a až do její plnoletosti jej spravoval.“

„Houghton, skleněný baron, kterému patřila firma Corning Glass?“

„Ty to jméno znáš?“ podívala se Kate udiveně na přítelkyni.

„Každý ho zná. Byl to velmi úspěšný podnikatel.“

Kate opětovně udivily kamarádčiny znalosti. Alice se dokázala inteligentně bavit o jakémkoliv tématu. Hepburnovi budou nadšení. Katini rodiče milovali duchaplné diskuze s chytrými partnery.

V radostném očekávání víkendu vylezla Kate z auta a Alice šla za ní. Dvoupatrová budova jí připomínala panské sídlo v Anglii. Tři malé špičaté stříšky, břečťan, který se plazil po cihlové fasádě, a velká, pečlivě udržovaná zahrada by se hodily stejně dobře do Cornwallu nebo do Cotswoldu.

Z domu vyšla Katina maminka a šla jim vstříc s roztaženými pažemi. Katharine Houghton Hepburnová byla na svých padesát let atraktivní žena. Na vytrénované postavě nebylo vidět ani její věk, ani šest těhotenství. Pomalu šedivějící vlasy si stáhla do elegantního uzlu a měla na sobě moderní tmavé bavlněné šaty, které se jí volně vlnily kolem štíhlé postavy.

„Vítejte!“ objala dceru. Kate pošimrala v nose známá vůně kolínské vody. Pocítila lehké sentimentální bodnutí v prsou, ale rychle zmizelo.

Matka se obrátila na Alici. „Vy jste určitě Katina přítelkyně, která jí pomohla při zkouškách.“

„To dokázala Kate úplně sama,“ protestovala Alice skromně.

„Nesmysl,“ odporovala Kate. „Bez tvé pomoci bych zkoušky nikdy se slušnými známkami neudělala.“ Otočila se svižně k matce. „Alice je ta nejchytřejší dívka, kterou znám. Bude se vám moc líbit, udělá na vás určitě dojem.“

Alice se stydlivě začervenala a Katina maminka se usmála.

„Pojďme do domu, otec na nás čeká.“

Kate se podívala na hodinky.

„Ještě pořád máme čaj o páté?“

„Jak by ne, oblíbené rituály se mají zachovávat.“

Kate radši neřekla, co měla na jazyku. Dobře si pamatovala, jak si matka kdysi stěžovala, že tatínek trvá na každodenním čaji o páté. Mockrát se musela hnát domů ze schůzí výboru pro volební právo žen jen proto, aby mohla muži včas naservírovat čaj.

Na chodbě je zdvořile pozdravily Margaret a Marion, Katiny mladší sestry. Marion bylo osm a Margaret šest, obě měly dlouhé blonďaté vlasy zapletené do copánků. Kate neměla k mladším sestrám ani bratrům zvlášť blízký vztah. Třináctiletý Robert a patnáctiletý Richard se zajímali o úplně jiné věci. Toho času byli stejně v internátní škole a přijedou na víkend domů až koncem měsíce.

„Tatínek sedí v zimní zahradě,“ oznámila Katherine Houghton Hepburnová.

Kate rychle protáhla přítelkyni obývacím pokojem. V zimní zahradě zalité sluncem seděl Thomas Hepburn u prostřeného stolu a četl New York Times. Když uviděl dceru, noviny odložil.

„Přivezla jsi hosta?“ zeptal se.

Katin otec byl statný muž a patřil stejně jako manželka k šťastným lidem, kteří přitahují obdivné pohledy ještě v pokročilém věku. Každodenní sport mu pomáhal si udržet atletickou postavu. Pokud měl Thomas Hepburn na svém zevnějšku nějaký nedostatek, byly to jeho oči. Zrcadlila se v nich neústupná tvrdost a téměř chorobná ctižádost. Hodnoty, které ukládal nejen sobě, ale vyžadoval je rovněž od svých dětí.

„To je Alice Palachová,“ oznámila Kate, předklonila se k otci a dala mu mlaskavý polibek na tvář. „Alice je moje nejlepší kamarádka.“

„Těší mě, že vás poznávám.“ Otec podal Alici ruku, ale ani se při tom neusmál. „Pojďte se posadit.“

V té chvíli přišly také Margaret a Marion a způsobně se posadily na dvě proutěná křesla. Katina maminka se ujala nalévání čaje. Nechávala kolovat stříbrný servírovací podnos se sendviči, které připravila Gloria v kuchyni. Gloria byla uklízečka, kuchařka, pomocnice k dětem a dobrý duch rodiny. Pomáhala Katině matce v domácnosti odedávna. Mezitím byla už trochu v letech a nevykonávala svou práci tak hbitě jako dřív. Ale její sendviče s rajčaty byly pořád vynikající.

„Co je nového ve škole?“ zeptal se otec.

„Díky pomoci Alice jsem složila všechny zkoušky,“ prohlásila Kate hrdě. „Na jaře budu hrát v premiéře komedie Pravda o Blaydovi mladého Olivera.“

„Pořád jsi tak posedlá jevištěm?“ prohodil Thomas Hepburn. Vypadal trochu rozladěně.

„Nedovedu si představit nic krásnějšího a vznešenějšího,“ prohlásila Kate nadšeně. Napřímila se, stáhla ramena a dala svému hlasu vážný, tragický podtón, když pronesla krátký monolog z jedné z Shakespearových her.

Když Thomas Hepburn viděl dceřino nadšení, přece jen se mu koutky úst roztáhly k pobavenému úsměvu.

„Jak se vede tetě Edith v jejím boji proti pohlavním nemocem?“ změnila Kate náhle téma, když se posadila. „Píše novou knihu?“

Alici vedle ní zaskočilo a rozkašlala se. Kate jí poklepala na záda.

„Nejde jen o boj mé sestry,“ odpověděla matka. „Connecticutský Spolek pro hygienu je náš společný projekt. Tvůj otec byl léta jeho tajemník. A já a teta jsme si mohly nohy uběhat, abychom zajistily financování.“

Kate si všimla, že se Alice starostlivě dívá směrem k malým děvčátkům. Určitě se domnívala, že to není zrovna téma pro jejich uši.

„U nás se diskutuje o všem otevřeně,“ uklidnila ji Kate.

„Neexistují tabuová témata,“ potvrdila paní Hepburnová. „Bavíme se o Leninovi a komunismu stejně jako o nebezpečí pohlavních nemocí, rovnoprávnosti žen nebo rasismu v naší zemi.“

Na Alici to zřejmě udělalo dojem.

„Kate už jako malá holka, když jí bylo deset, se mnou stála na jevišti divadla Belasco ve Washingtonu,“ pokračovala Katina matka. „Tenkrát jsme vyznamenávali ženy, s nimiž policie 15. listopadu brutálně zacházela a zavřela je do vězení, stříbrnými brožemi – jako projev uznání za jejich neúnavný boj za volební právo.“

Kate se zasmála. „Na to si dobře vzpomínám. Byla jsem moc zklamaná, protože ty jsi brož nedostala. Byly to hezké malé šperky ve formě vězeňských mříží. Chtěla jsem, aby ti taky jednu připíchli.“

Paní Hepburnová se při té vzpomínce uculila. „Kate to hrozně rozzlobilo,“ vyprávěla. „Po předání broží šla k předsednictvu a vyžadovala brož taky pro mě.“

„A dali ti ji pro maminku?“ vyptávala se Alice.

„Bohužel ne,“ přiznala rozladěně Kate. „Maminka ty brože jen předávala.“

„Já si ji nezasloužila,“ objasnila důvod matka. „Pochodu 15. listopadu jsem se nezúčastnila, protože jsem byla těhotná s Marion.“

Kate sáhla po dalším sendviči a zakousla se do něj. „Pořád jsi mi ještě neodpověděla. Plánuje teta Edith další knížku?“

„Nic o tom nevím,“ odpověděla matka a obrátila se na Alici. „Moje sestra už vydala pojednání o nebezpečí pohlavních nemocí. Tam mimo jiné vyzývá muže, aby své ženy nepodváděli.“

„Představ si, Alice, že v nejdražším bordelu v Hartfordu musí obsloužit prostitutka za noc až pětadvacet mužů. Bída těch žen je pro nás nepředstavitelná,“ dodala Kate rozzlobeně.

Přítelkyně sledovala debatu udiveným pohledem a s otevřenými ústy. O prostituci se obvykle nikde nemluvilo. Hepburnova rodina byla v tomto směru výjimkou.

„Pohlavní nemoci, které se přenášejí v nevěstincích, jsou nebezpečné pro všechny,“ řekl Thomas Hepburn. „Minulý týden jsem musel jedné ženě vysvětlit, že její dítě je hluché, protože ho nakazila syfilidou. Nevěděla, že je nemocná. Její muž strávil večer před svatbou v bordelu. Bohužel je to pořád obvyklý způsob, jak se rozloučit se svobodou.“

Kate se opřela o židli a pozorovala přítelkyni. Alice se zdála šokovaná a fascinovaná zároveň. Přesně v takovou reakci Kate doufala. Všechny ostatní přítelkyně, které kdy přivedla domů, byly jen zděšené. Žádná se nedokázala vyrovnat s otevřeností, s jakou se v rodině Kate mluvilo o politicky a společensky choulostivých tématech. Naštěstí byla Alice jiná.

„Nic jsem o tom nevěděla,“ přiznala.

„Proto je důležité mluvit o takových tématech bez zábran,“ odpověděla Katina matka.

Marion se natáhla přes stůl a převrhla při tom konvičku s mlékem – obsah se vylil na stůl a na zem.

„Dávej přece pozor,“ huboval otec. „Kolikrát ti musím opakovat, že máš pusu, a když něco chceš, můžeš o to požádat.“

Dívenka stiskla rty. Thomas Hepburn vzal látkový ubrousek a podal ho beze slova ženě. Bez zaváhání si klekla pod stůl a důkladně mléko utřela. Když vstala, měla zčervenalé tváře. Položila ubrousek na stranu, vzala stříbrný tác a nejdřív nabídla návštěvě.

„Dáte si ještě rajčatový sendvič?“ obrátila se na Katinu přítelkyni.

Alice s díky odmítla. Vypadala podrážděně. Asi doufala, že sufražetka si vybojuje moderní rozdělení rolí také doma. Pro Kate bylo naproti tomu samozřejmé, že se matka mezi čtyřmi stěnami otci podvoluje.

Po čaji provedla Kate kamarádku po domě. Ukázala jí prostornou kuchyň s dobře zásobenou spižírnou, jídelnu a pokoje mladších sester. Holčičky se mezitím trochu uvolnily a pokoušely se přemluvit Alici a Kate, aby s nimi zůstaly. „Nechcete si s námi zahrát domino?“

„Teď ne, možná později,“ slíbila Kate a vedla Alici dál po prvním patře. „Naproti jsou pokoje mých bratrů Roberta a Richarda,“ vysvětlila a seběhla po schodech. Na jedné stěně na schodišti visela velká zarámovaná fotografie.

„To je celá tvoje rodina?“ zeptala se Alice zvědavě.

„Ano, tenkrát jsme byli na pláži ve Fenwicku,“ odpověděla Kate. „Fotka je několik let stará. Margaret byla ještě batole, vedle ní sedí Marion a kluci napravo jsou Richard a Robert.“

Alice zůstala chvíli stát a podrobně si snímek prohlížela.

„A kdo je ten chlapec, který stojí za maminkou?“

„Můj bratr Tom,“ vysvětlila Kate. „Ale pojďme do zahrady. Měla jsem tam jako dítě oblíbené místo, odkud je nádherný pohled na celý Hartford. Je vidět až k nemocnici.“

„Budu muset vylézt na strom?“

„Ničeho se neboj,“ zasmála se Kate. „Jen na kamennou zídku.“

„Dobrá, to zvládnu,“ odpověděla Alice a šla za kamarádkou do zahrady.

* * *

Gloria chtěla původně ubytovat Kate a Alici ve dvou pokojích, ale Katina maminka navrhla, že by měly spát v jednom.

„Tak si můžete povídat dlouho do noci,“ řekla. „Pamatuju si, jak to bylo se mnou a Mary, když jsme byly ve vašem věku. Povídaly jsme si a chichotaly se celé hodiny. A kdybychom se ubytovaly ve stejném pokoji teď, asi by to dopadlo stejně.“

Mary Towlová byla nejlepší přítelkyně paní Hepburnové. Byla kmotrou jejích dětí a Kate jí láskyplně říkala „tetičko“. Na rozdíl od Alice si Mary nikdy nezvykla na rozporuplná témata rozhovorů v domácnosti Hepburnových. Kate si ještě dobře pamatovala na odpoledne, kdy Mary rozčileně odešla, protože se teta Edith hádala s otcem na téma nudistické koupání. Ale přátelství Katiny matky a Mary Towlové ta příhoda nijak nepoškodila.

„Jak se ti líbí moje rodina?“ zeptala se Kate zvědavě.

„Připadám si jako na jiné planetě,“ přiznala Alice. „U nás doma se nikdy nemluvilo a nebude mluvit o sexu. Myslím, že maminka ani neví, že takové slovo existuje. V její slovní zásobě tedy určitě neexistuje.“

Kate se zachichotala. „Musí přece vědět, co to je, jinak bys nebyla na světě.“

„Nikdy jsem nebyla v rodině, ve které, jak se zdá, nejsou tabuová témata,“ prohlásila Alice. „Uvažuju, co by řekli moji rodiče na téma pohlavní nemoci. Pravděpodobně ani netuší, jaké mohou mít fatální následky.“

„Počkej, až uvidíš otce, jak pobíhá po domě nahý. Nebo jak ho matka vášnivě líbá.“

„On chodí po domě nahý?“ Kate v přítmí viděla bělmo Aliciných doširoka otevřených očí.

„Jen někdy,“ zasmála se Kate.

„Doufám, že si to odpustí, když je tady návštěva.“ Alice snížila hlas. „Ještě nikdy jsem totiž neviděla nahého muže. Představa, že by byl tvůj otec první, mi připadá trochu děsivá.“

Kate se rozesmála tak srdečně a hlasitě, až se to odráželo od tapetovaných stěn. Potom se uklidnila a setřela si slzy z očí.

„Tys skutečně nikdy neviděla nahého muže?“ zeptala se vážně.

„No, obvykle muži neběhají po ulicích nazí.“

„Tatínek tvrdí, že se ve vlastním domě nenechá omezovat nějakými předsudky. Myslím, že tím chce lidi provokovat. Maminčina sestra ten jeho zvyk považuje za příšerný. Když jsme byli ve Fenwicku společně o letních prázdninách, vždycky se kvůli tomu hádali. Je velká škoda, že teta Edith svou část domu prodala.“

„Jak vůbec došlo k tomu, že si tvoje matka a teta koupily dohromady dům?“

„Strýček Don, teta Edith a tatínek spolu studovali. Ani jeden pár by si tenkrát ten dům nemohl dovolit. Tak se složili a získali ho společně. Stejně trávili většinu volného času spolu.“

„Tvoje teta je taky lékařka?“

„V posledním semestru nechala studia, protože chtěla doprovázet strýčka Dona do Berlína. Když se vrátili do Států, založili společně s mými rodiči spolek pro boj s pohlavními nemocemi.“

„Vy jste skutečně neuvěřitelná rodina,“ povzdychla si ohromená Alice. „Kdybys přišla ke mně na návštěvu, cítila by ses jako v minulém století. Ve srovnání s vámi jsme naprosto nudní maloměšťáci.“

„Myslím, že tvoje rodina je moc milá. Jinak by z tebe nevyrostl tak inteligentní člověk ochotný pomáhat ostatním,“ usmála se Kate. Nikdy ji nenapadlo, že by její rodina byla výjimečná. Kate vyrůstala v liberální atmosféře a diskuze a otevřenost ke všem tématům pro ni byly normální. Zatím jí nepřišlo na mysl, že by Alice mohla mít konzervativní rodiče.

„A tvoje matka opravdu bojovala za volební právo žen?“ vyptávala se Alice.

„Ano. Je výborná rétorička.“

„A proč se vlastně nestala političkou? Určitě by uměla lidi přesvědčit.“

„Jednou byla navržena do Senátu.“

„Opravdu?“ nadchla se Alice.

„Chtěla to přijmout, ale otec byl proti. Pohrozil jí rozvodem. Maminka se o tom pak už nikdy nezmínila.“

„To je škoda!“

„Vidím to stejně,“ souhlasila Kate. „Ale myslím si, že je spokojená a svého rozhodnutí nelituje. Marion a Margaret jsou ještě moc malé, potřebujou matku doma.“

Alice otevřela ústa, aby odporovala. Kate tušila, co chce říct. Kamarádka se domnívala, že na výchovu jejích sester si mohli najmout chůvu.

„Pojďme si naplánovat zítřek,“ navrhla, aby změnila téma. „Co chceš dělat nejdřív? Zahrát si tenis, jít na golf? Dát si zmrzlinu?“

„Všechno zní báječně,“ zívla Alice. „Ale můžeme to rozhodnout zítra. Nutně se potřebuju vyspat.“

Potom ji přece jen napadla další otázka.

„Co je vlastně s tvým bratrem Tomem? Nikdy jsi mi o něm nevyprávěla.“

„Měl v patnácti nehodu.“

„To je mi líto,“ podotkla Alice soucitně.

„Nevadí, nemohlas to vědět. Byla to tragická nehoda. Jeho smrt nás všechny pořád ještě bolí.“

„Chceš o tom mluvit?“

„Ne.“

„Tak budeme spát.“ Alice se otočila na bok. „Dobrou noc.“

„Dobrou.“

Alice skutečně okamžitě usnula.

Kate to trvalo podstatně déle. Někdy se jí podařilo usnout až dlouho po půlnoci. V takových případech ležela na posteli a zírala do stropu. Dnes jí však pravidelné oddychování přítelkyně pomohlo ponořit se do neklidného spánku plného zmatených snů.

Nejmilejší, nejlepší příteli,

může tajemství zaručit bezpečnost? Nebo je naopak příčinou ještě hlubší temnoty? Když s ostatními mluvíme otevřeně, neznamená to, že nemáme tajemství.
Hrozně toužím po objasnění, ale všechno je čím dál komplikovanější.

Pořád si kladu stejné mučivé otázky, ale odpovědi nenacházím.

Chybíš mi, příteli.

Tvůj Jimmy

Bryn Mawr, Pensylvánie, květen 1927

„Co sis to udělala s vlasy, Kate?“ Alice zírala na kamarádku a ohromeně si dala ruku před ústa. Nevěděla dost dobře, jestli se má smát, nebo se zděsit.

Kate jenom pokrčila rameny. „Ostříhala jsem se nůžkami na nehty.“

„A proč, proboha? Tvoje nádherné zrzavé lokýnky jsou pryč!“

„Nemůžu přece vystupovat na jevišti v roli Olivera s dlouhými vlasy!“

Alici se podařilo zasmát. „Ty jsi opravdu číslo,“ potřásla hlavou.

Kate přistoupila k malému zrcadlu, které viselo ve studentském pokoji vedle dveří, a podívala se na sebe s přivřenýma očima. „Myslím, že mi ten účes sluší,“ prohlásila sebevědomě.

„No, máš štěstí, budeš přitažlivá, i kdyby sis hlavu oholila úplně,“ poznamenala Alice.

Kate poklonu ochotně přijala. „Pojď, máme ještě hodinu do další zkoušky. Přelezeme přes plot.“

„Máš s sebou cigarety?“

„Jasně.“ Kate ukázala krabičku a schovala ji do kapsy u šatů.

Od té doby, kdy je přistihli při tajném kouření v křížové chodbě a dostaly za to tvrdé tresty, přelézaly dívky pravidelně přes školní zeď. Tím zabránily prozrazení. V kůlně prázdného domu tajně kouřily a připadaly si jako hrdinky.

Za hustým keřem třešňového vavřínu udělala Kate pro Alici stupátko. Sama se šikovně přidržela škvíry ve zdi a hbitě se vyšplhala. Jako dítě lezla po všech stromech, žebřících a skalních stěnách. Na zdi se krátce zastavila a jedním skokem se octla dole. Elegantně přistála v měkké trávě.

„Mohla by z tebe být akrobatka,“ řekla obdivně Alice, která byla sice také velmi sportovní, ale na Kate neměla.

„Pokud to nedopadne s herectvím, tak si to rozmyslím. Život cirkusáků je napínavý. Každý den v jiném městě. Postel pod širým nebem. Nadšený potlesk publika.“

„Bylo by to pro tebe hrozné,“ odporovala Alice. „Bez intelektuálních diskuzí, bez návrhů na nápravu světa. Žádné tenisové kurty ani golfová hřiště. Každodenní vyklízení hnoje a těsný obytný karavan.“

„Asi máš pravdu.“ Kate vzala kamarádku za ruku a společně běžely přes jasně zelenou louku, kde směrem k nebi bez mráčku ukazovaly žlutou hlavičku první jarní květiny. Ve vzduchu se vznášela vůně čerstvé trávy a teplé země.

Bez dechu doběhly k prázdnému domu. Místo aby se schovaly do stodoly, posadily se na schody světlemodře natřené dřevěné verandy.

„Už se nemůžu dočkat, až tě uvidím na jevišti,“ prohlásila Alice. V minulých týdnech s Kate roli procvičovala a věděla, jak je pro ni důležitá.

„Mám docela trému,“ přiznala Kate. „Pan Greenough je přísný. Ale myslím, že jsem se od něj hodně naučila. Je fantastické, že škola zaměstnala profesionálního učitele herectví.“

Vyndala z kapsy krabičku a nabídla Alici. Přítelkyně si ukazováčkem a palcem vytáhla cigaretu.

Najednou se s hlasitým zavrzáním za nimi otevřely dveře. Alice a Kate vyskočily a zděšeně se dívaly na vysokého, štíhlého muže, který pomalu vyšel z domu. Bylo mu kolem třiceti, možná o trochu míň. Vypadal podrážděně. Kate chtěla vyskočit a vykoktat omluvu, když neznámý vytáhl z vypouklé kapsy sportovních kalhot krabičku zápalek. „Oheň?“

Nečekal na odpověď, zapálil sirku a oběma jim připálil. Zaraženě nabídku přijaly.

„Já jsem Jack Clarkes, a to je můj přítel Ludlow Ogden Smith.“ Za ním vyšel na verandu další muž. Byl přibližně stejného věku, ale o něco menší, měl vysoké čelo a krátké tmavé kudrny. Tváře měl zrůžovělé a pohled dobrosrdečný, takový, jaký Kate u muže ještě neviděla.

„Všichni mi říkají Luddy,“ prohlásil a se širokým úsměvem jim nabídl ruku.

Kate a Alice se také představily. „Chodíme do školy Bryn Mawr,“ vysvětlila Kate.

„To jsme si hned mysleli, viděli jsme, jak šplháte přes zeď. Chodíte sem často?“ zeptal se Jack.

„Ano,“ přiznala kajícně Alice. „Můžeme tady tajně kouřit a neriskujeme potrestání.“

„Slibujeme, že vás neprozradíme.“ Luddy zvedl ruku k přísaze. „Dovolíte?“ zeptal se a počkal na Katin souhlas, než se vedle ní posadil.

„Mysleli jsme, že dům není obydlený,“ vysvětlila Kate.

„Vždyť jsem se také vrátil z New Yorku teprve minulý týden,“ prohlásil Jack. „Přes zimu byl skutečně opuštěný.“

„Proto jsme tu nikdy nikoho neviděly,“ poznamenala Alice.

Kate potáhla z cigarety a požitkářsky vyfoukla kouř. Luddy ji bez zábran pozoroval a nebylo pochyb, že se mu líbí. V tmavých očích měl čistý obdiv.

„Už nemáte vyučování?“ zeptal se.

„Za hodinu musíme být zpátky,“ odpověděla Kate. „V šest hodin začíná generální zkouška hry Pravda o Blaydovi.“

„Tu hru neznám,“ přiznal Jack. „Kdo to napsal?“

„A. A. Milne. Je to fantastická veselá komedie o slavném básníkovi, který své básně ve skutečnosti ukradl.“

„Hraješ důležitou roli?“

„Jsem Oliver, to je hlavní role.“

„Hraješ muže?“

Kate odložila cigaretu, aby ho neobtěžoval kouř. „Opravdová herečka musí zvládnout jakoukoliv roli,“ prohlásila důležitě. „V Shakespearově době měli v repertoáru všechny role, i ty ženské, jenom muži, protože ženy nesměly na jeviště. Dneska je to opačně. My ženy hrajeme i mužské role.“

Luddy jí obdivně visel na rtech. „Jsou na představení ještě volné vstupenky?“

„Jasně,“ potvrdila Kate. „Nejdřív hrajeme ve škole a o pár týdnů později máme představení v Koloniálním klubu v New Yorku.“

Luddy nadzvedl obočí a usmál se. „Tak teď vím, co budu dělat, až budu zase v New Yorku.“

„Můžu ti vstupenku obstarat,“ navrhla Kate. „Jak dlouho tady ještě jsi?“

„Celý víkend.“ Luddy si trochu přisedl. „A vždycky, když budu vědět, že přelezeš přes zeď.“

„To se teď může stávat častěji,“ zasmála se Kate. „Tak domluveno. Obstarám ti vstupenku a ty se přijdeš podívat.“

Podala mu ruku, aby zpečetila dohodu. Měl teplý, pevný stisk, který sliboval jistotu. Kate přemýšlela, jestli se jí líbí, ale nedospěla k uspokojivému závěru.

Další hodinu se živě bavili. Luddy vyprávěl o svém povolání makléře na burze ve Philadelphii. Vyrůstal ve městě Strafford, které leželo jen několik stanic vlakem od Bryn Mawru, a pokračoval ve stopách svého otce. Jack se zmínil o tom, jak sloužil ve válce v Evropě. Pocházel z velmi zámožné rodiny a vypadalo to, že rodiče mají dobré kontakty mezi politiky, umělci i vědci. Alice prozradila, že chce studovat práva, a Kate dávala k dobru historky o divadelní skupině.

Čas jim ubíhal jako voda, a když se Kate najednou podívala na hodinky, polekaně vyskočila.

„Musíme běžet!“ vykřikla.

Alice také rychle vstala.

„Kdy mi přineseš vstupenku?“ zeptal se Luddy. Nezapomněl tedy na jejich ujednání.

„Jakmile ji budu mít!“ Kate chytla Alici za ruku a táhla ji za sebou. „Když si nepospíšíme, budeme mít problém.“

„Těším se, že tě uvidím na jevišti!“ zavolal za nimi Luddy.

Jen zamávala, ale ani se neotočila.

Kate vylezla na zeď první a pomohla Alici silným tahem nahoru. Společně seskočily – Kate elegantně jako kočka, Alice vedle ní žuchla do trávy. Když dorazily ke škole, držela se Alice za bok a byla bez dechu.

„Běžela jsi, jako by tě někdo honil,“ postěžovala si.

„Nechci prostě přijít na zkoušku pozdě,“ omluvila se Kate.

Alice zamyšleně pokrčila čelo. „Spíš mi připadalo, jako bys prchala před Luddym. Já si ale myslím, že je to moc milý a inteligentní mladík.“

„Ano, je sympatický,“ přiznala Kate.

„Ale?“

Kate pokrčila rameny. „Žádné ale, opatřím mu lístek do divadla. Brzy je oba určitě zase uvidíme.“

„Fajn,“ přikývla spokojeně Alice. Vrátily se k hlavní budově, kde se jejich cesty na několik hodin rozdělily.

Philadelphie, červen 1927

„Vroli mladého Olivera působila Katharine Hepburnová na začátku trochu amatérsky a rozpačitě, protože určitě stála na jevišti poprvé, ale zahrála sympatického, čtveráckého a veselého mladého muže velmi dobře!“ Alice odložila školní noviny College News na stůl a přistrčila je Luddymu, který článek nedočkavě přeletěl.

„To je výborná recenze,“ chválil nadšeně. Luddy Kate zbožňoval. Jakmile začala mluvit, visel jí na rtech. Jeho zájem jí lichotil, ale zároveň ji znervózňoval, protože o svých citech k němu neměla jasno.

Alice si na ten večer vypůjčila pro sebe a přítelkyni od bratra mužské oblečení, aby se nepozorovaně dostaly z koleje. George byl o hlavu větší než Alice, proto musela nohavice od kalhot několika stehy zkrátit. Kate neměla sice problém s délkou oblečení, ale musela si vypomoct několika špendlíky v pase, aby jí kalhoty při každém kroku nepadaly. Sešplhaly se z budovy přes okap. Spolu s Jackem a Luddym chtěli pořádně oslavit Katin úspěch v jedné z restaurací ve středu Philadelphie.

„Nebojíte se, že budete mít ve škole potíže?“ zeptal se Jack, když se usadily na zadní sedadlo jeho auta. Kate jen lehkomyslně mávla rukou. „Alice je nejlepší žákyně v ročníku. Pokud jsem s ní, hrozí mi v nejhorším případě napomenutí.“

Alice nic nenamítala. Nebezpečí, že by je správa koleje potrestala něčím víc než napomenutím, bylo skutečně nepatrné. Kdyby Kate zmizela sama, bylo by to horší.

Luddy a Jack dovezli dívky do známého nočního podniku v centru. Kapela hrála jazz a podával se oficiálně zakázaný alkohol. Ten se ostatně za nepřiměřené ceny prodával v zadních prostorách všech hospod ve městě. Ale bylo bezpečnější dát si drahý evropský alkohol z kontrolované výroby než ilegálně pálený šnaps, po jehož požití se člověk probudil v nejlepším případě s bolehlavem a v nejhorším skončil v nemocnici.