Madeira: Průvodce do kapsy

TOP 10 ZAJÍMAVOSTÍ

1. Madeirské kopce a hory

Vydejte se na túru do překrásné přírody (strana 54).

2. Adegas de São Francisco

Navštivte nejstarší vinařství na Madeiře (strana 27).

3. Monte

Městečko v kopcích nad Funchalem se proslavilo jedinečnou jízdou na saních příkrými uličkami (strana 40).

4. Jardim Botânico

Pokochejte se krásou madeirské květeny (strana 37).

5. Pico do Arieiro

Vyjeďte až nad mraky na vrchol třetí nejvyšší madeirské hory (strana 54).

6. Museu de Arte Sacra

Zlatým hřebem muzejních sbírek jsou překrásné vlámské olejomalby (strana 30).

7. Porto Santo

Užijte si slunce na zlatavých plážích nedalekého ostrova (strana 64).

8. přírodní bazény

Příjemné osvěžení (strana 87).

9. Domky Palheiro

Tradiční domky s doškovými střechami jsou k vidění v regionu Santana (strana 57).

10. São Vicente

Kouzelné městečko, v jehož okolí najdete jeskyně sopečného původu (strana 51).

ideální výlet na Madeiře

1. den

To nejlepší z Funchalu. Program úvodního dne ve Funchalu rovnoměrně rozdělte mezi Quintu das Cruzes a historické vinařství Adegas de São Francisco. Na prvně jmenovaném místě se můžete pokochat starosvětskou majestátností nejkrásnější vily ve Funchalu, na druhém ochutnat slavné madeirské dezertní víno.

2. den

Lanovka a tržiště. Nasedněte na lanovku ve stanici Staré Město nebo Jardim Botânico (poté, co si prohlédnete botanickou zahradu) a nechte se vyvézt do Monte. Cestou se pokochejte krásnými výhledy. Pak zamiřte na tržiště Mercado dos Lavradores a vyberte si pěkný kožený, proutěný či jiný rukodělný výrobek nebo ochutnejte čerstvé ovoce, zeleninu a ryby.

3. den

Proutěné sáňky. Navštivte Monte, městečko ležící v kopcích nad Funchalem. Tady se můžete projít po překrásných zahradách Jardim do Palácio do Monte a svézt se z kopce v proutěných sáních, ovládaných „řidiči“ v tradičních slaměných kloboucích.

4. den

Zahrady v kopcích. Celý den lze strávit v zahradách Palheiro, nejkrásnějších na Madeiře. Z Funchalu se sem dostanete autobusem a můžete tu spatřit například nádherné zimní kamélie nebo obdivovat pestrou paletu exotických rostlin.

5. den

Pico do Arieiro. Autobus vás vyveze na vrcholek třetí nejvyšší madeirské hory Pico do Arieiro, ležící v centrální vrchovině. Při pohledu na zdejší pusté, rezavě zbarvené skalní stěny si budete připadat jako na Marsu.

6. den

Útočiště jeptišek. Z Monte se vydejte buď autobusem, nebo autem na desetikilometrový výlet do tajemného světa, ležícího v Curral das Freiras. Tato vesnička, zvaná „Útočiště jeptišek“, je obehnána neproniknutelným prstencem horských štítů a po dlouhá staletí byla prakticky odříznuta od okolního světa. Návštěva tohoto místa pro vás bude jistě nezapomenutelným zážitkem.

7. den

São Vicente. I přesto, že São Vicente leží až na druhém konci ostrova, jeho návštěvu si rozhodně nenechte ujít. Najdete tu jedno z nejkrásnějších madeirských městeček. A pokud máte jen trošku dobrodružnější povahu, vydejte se odsud na projížďku po staré pobřežní silnici do Porto Moniz.

8. den

Porto Santo. Poslední den si vyhraďte na návštěvu ostrova Porto Santo. Dostanete se sem z Madeiry trajektem nebo letecky. Tento maličký kopcovitý ostrůvek lemuje devět kilometrů nádherných písečných pláží, které se stanou příjemnou tečkou za týdnem stráveným v ostrovním ráji.

UPOZORNĚNÍ

Rychlost, s níž se svět mění, udržuje náš tým neustále ve střehu. Vynaložili jsme veškeré úsilí, aby tento průvodce byl v době vydání aktuální. Víme však, že otevírací doby se mění, standardy se posouvají, ceny kolísají, podniky se zavírají a na jejich místě se objevují nové. Provoz uvedených institucí a podniků doporučujeme před návštěvou ověřit na webu.

úvod

Madeira je maličký ostrov sopečného původu ležící uprostřed Atlantského oceánu. Je porostlá bujnou vegetací, v níž hrají prim pestrobarevné květiny a ovocné stromy. Rozeklané vrcholky hor, často zahalené v mracích, zde vytvářejí mikroklima. Pobřeží je lemováno útesy, jejichž úpatí omývá divoký příboj.

Přestože ostrov znali již před dvěma tisíci lety staří Římané a Kartáginci, první osadníci se tu usadili až několik desetiletí před objevením Ameriky. V 15. století ke břehům Madeiry dorazily portugalské lodě a ostrov se stal součástí impéria krále Jana I. Portugalského. Zajímavé určitě je, že Madeira má blíže do Afriky než do kontinentálního Portugalska – Maroko odsud leží 600 km, zatímco Lisabon se nachází asi 1 000 km severovýchodním směrem.

Madeira je vlastně souostroví, které vzniklo před mnoha miliony lety sopečnou činností. Ostrov bychom mohli přirovnat k ledovci; horské masivy, sahající doslova až do oblak, jsou jen špičkou ohromné masy, která se nachází pod hladinou moře. Pouze dva ostrovy z celého řetězce jsou trvale obydleny – jedním je Madeira, druhým vyprahlý a více rovinatý ostrov Porto Santo. Ve druhé polovině 15. století navštívil Porto Santo Kryštof Kolumbus a oženil se tu s vnučkou zdejšího místodržitele.

Přírodní krásy

Na světě je jen několik míst, která na tak malém prostoru nabízí tolik přírodních krás jako Madeira. Ostrov září barvami místní květeny, takřka všude se můžete setkat se strelíciemi a jejich jasně oranžovými květy. Okraje horských teras lemují aromatické hortenzie, soukromé i veřejné zahrady a parky oplývají orchidejemi, buganvilijemi a palisandry. V nesčetných sadech a na plantážích rostou jabloně, hrušně, třešně, marakuje, banány a avokáda.

Vodopád ve vnitrozemí

V horách narazíte na potůčky, které prýští do údolí z jakoby neviditelných pramenů, během hodiny jich minete i šest. V chladných vodách kolem ostrova, které bývaly rájem velrybářů, se dnes nachází několik velrybích, delfíních a tuleních rezervací. Ostrov leží v subtropickém pásu, stále tu však fouká a průměrné letní teploty zde dosahují jen 22 °C. Naopak v zimě se tu teploty pohybují kolem příjemných 17 °C.

Rozloha ostrova a obyvatelstvo

Madeira vypadá mnohem větší, než ve skutečnosti je. Je dlouhá 57 km a široká 22 km. Terén je tu opravdu hornatý a silnice až neuvě- řitelně klikaté – však také jízda po nich je velmi náročná. Z toho důvodu byly některé části ostrova až do doby, než sem byly vybudovány cesty, zcela odříznuté od světa. Řada starých vesničanů nikdy předtím neviděla hlavní město Funchal a o cestě do Portugalska si mohla nechat jenom zdát. Dnešní mladí Madeiřané jsou přece jen o něco odvážnější a vydávají se za vidinou lepšího života do světa. Ti nejúspěšnější z nich se na ostrov vracejí a za vydělané peníze si tu staví nádherná sídla.

Madeira však není jen idylický tropický ráj, který známe například z obrazů Paula Gauguina. Ostrov je dnes kosmopolitním místem, kde kromě místních starousedlíků a repatriantů žijí i potomci obchodníků, kteří na ostrov v minulosti zavítali při svých cestách. Najdeme tady i potomky z období krátké britské okupace. Obyvatelé ostrova jsou tak jakýmsi mixem černých Severoafričanů a blonďatých modrookých Seveřanů.

ostrovy Desertas a Selvagens

Kromě dvou obydlených ostrovů Madeira a Porto Santo tvoří madeirské souostroví dalších pět neobydlených ostrovů a několik menších skal a útesů. Ostrovy se dělí do dvou skupin: Ilhas Desertas ( „ Opuštěné ostrovy “ ) a Ilhas Selvagens ( „ Divoké ostrovy “ ).

Ilhas Desertas tvoří tři ostrovy, z nichž nejbližší leží 12 km jihovýchodně od Madeiry. Tyto pusté ostrovy mají daleko k idyle Robinsona Crusoe: jsou tak pusté a nehostinné, že kromě občasných koz a králíků je nejpozoruhodnějším suchozemským tvorem velký jedovatý černý pavouk.

Mořský život kolem ostrovů však vypráví jiný příběh. Občas tady lze spatřit delfíny a želvy a žije zde kolonie velmi vzácných tuleňů. Pozorovatelé ptáků si jistě vychutnají příležitost sledovat burnáčky a buřňáky. Jedinými pravidelnými lidskými návštěvníky jsou mořští biologové a ochránci přírody, protože i když v létě na tyto ostrovy často vyplouvají výletní lodě, kotvit tu mohou pouze osoby s povolením.

Dva ostrovy Selvagens, obvykle označované jako Grande ( „ Velký “ ) a Pequena ( „ Malý “ ), jsou madeirské pouze podle jména. Leží 285 km směrem na jih a ve skutečnosti jsou blíže Kanárským ostrovům než Madeiře. Stejně jako Desertas jsou neobydlené a ukrývají chráněné přírodní bohatství.

Hlavní město

Funchal, hlavní město ostrova a největší přístav, je jediným městem na Madeiře, které si zaslouží větší pozornost. Bílé domy s červenými střechami se mačkají na svazích, prudce se svažujících k zálivu a vytvářejících překrásné scenerie, které jsou pro mnohé návštěvníky ostrova vděčným fotografickým objektem. Funchal je neobyčejně příjemné místo s nezpochybnitelným kouzlem, přesto tu najdeme oblasti, ve kterých se hluk a hustota dopravy směle vyrovnají větším evropským městům.

Funchal je významným přístavem

Asi polovina z 270 000 obyvatel ostrova žije ve Funchalu. Návštěvníci města se tu mohou ubytovat v nablýskaných výškových hotelích, jež se nacházejí především v oblasti zvané zona turista , nebo mohou zamířit za větším klidem a historickou atmosférou do quintas (venkovských sídel).

Vnitrozemí ostrova

Funchal je výchozím bodem, odkud se lze vypravit za poznáváním ostrovních krás. Autobusem, taxíkem nebo lanovkou se po chvilce dostanete na svahy obklopující město, kde se můžete projít zahradami a parky. Za návštěvu stojí zdejší botanická zahrada a zahrady v Quinta do Palheiro.

Charakter krajiny ve vnitrozemí je poznamenán činností drobných farmářů; téměř jedna pětina obyvatel Madeiry se věnuje zemědělství. Záleží sice na nadmořské výšce a na tom, jestli se nacházíte na teplejší jižní straně ostrova či na o něco chladnějším severním pobřeží, ale téměř všude narazíte na terasovitá políčka s banánovníky a vinnou révou. Najdete tu větry bičované horské štíty, rozeklané útesy i smaragdově zelená údolí. Podél silnic jsou strategicky rozmístěny vyhlídky (miradouros) , odkud si můžete vychutnat neuvěřitelná panoramata a prohlédnout si terasovitá políčka a vesničky zaříznuté do horských svahů.

Nové silnice a tunely cestování po Madeiře značně usnadňují, nicméně pokud chcete na vlastní oči spatřit ty nejkrásnější scenerie, musíte projet serpentinami vinoucími se po úbočích pobřežních hor. Těšte se na úchvatné výhledy i občasnou spršku z nějakého toho vodopádu. Ostrov představuje pravý ráj pro příznivce turistiky. Základem zdejší sítě turistických tras je ostrovní systém zavlažovacích kanálů zvaných levadas (levády) , které vedou vodu z hor. Podél nich jsou totiž vybudovány pěší stezky, a to v celkové délce přesahující 2 100 km. Pěším turistům stačí najít jeden ze zmíněných zavlažovacích kanálů a nechat se jím vést do těch nejkrásnějších ostrovních zákoutí. Některé z tras, podrobněji popsaných na následujících stranách (viz str. 85) , se považují za největší madeirské turistické atrakce.

Ostrovní scenerie jsou tak divoké a zdejší počasí natolik příjemné, že by mohlo být považováno téměř za neskromné chtít ještě kilometry písečných pláží. Mnoho jich tu sice není, většina pobřežních vesniček svým návštěvníkům nabízí osvěžení v bazénech. Zatoužíte-li přesto po zlatavém písku, určitě se vydejte do Calhety či zátoky Machico na uměle vybudované pláže, nebo vyrazte po Kolumbových stopách na ostrůvek Porto Santo. Tento jediný trvale osídlený ostrov z celého souostroví (vedle Madeiry) vám nabídne devítikilometrovou pláž, která se vine podél jižního pobřeží.

Zapadlé vesničky

Některé z horských vesniček jsou tak izolované, že jejich obyvatelé mohli chytit televizní signál až teprve v 80. letech 20. století.

Představa dovolené bez možnosti každodenního koupání v moři a polehávání na pláži může pro některé působit poněkud zvláštně, ale žádnou tragédii to neznamená. Nedostatek písečných pláží je pro Madeiru do určité míry požehnáním, nestal se z ní totiž jeden velký, turisty přeplněný resort, jako třeba z Kanárských ostrovů nebo Mallorky. Pokud by na Madeiře písečné pláže byly a letenky z Evropy a Severní Ameriky se daly sehnat za pár korun, invaze turistů ze všech koutů světa by nepochybně vedla k devastaci překrásné přírody, kterou zde můžeme stále obdivovat. Cestovní ruch přesto ničí ostrov v jiných ohledech, mnoho obyvatel opouští práci v zemědělství a raději se věnují turismu, v důsledku čehož zůstávají kopce neobdělané a malebné terasy a levády pustnou.

Madeira a turistika

Již po desetiletí je pro Madeiru charakteristická zvláštní okázalá až snobská forma turistiky. Ve většině zdejších hotelů se sluší přijít na čaj o páté – v obleku a s kravatou. Typického návštěvníka ostrova představuje postarší bohatý gentleman nebo elegantní dáma, jejichž věkový průměr je nepochybně vyšší než v jiných letoviscích. Doba se však změnila – stejně jako v celém Portugalsku, které už není zapomenutým zapadákovem Evropy. Zvětšené letiště ve Funchalu, rozšířená dálnice a rostoucí počet nových hotelů svědčí o ambicích místního cestovního ruchu. Dnes Madeiru objevují mladší cestovatelé, kteří si mohou dopřát lázně a stravování v hotelech světové úrovně, ale stejně tak rádi vyhledávají skromnější ubytování v horách, kde vyrazí na pořádnou turistiku.

Madeiřané, podobně jako Portugalci, jsou vesměs tiší a rezervovaní lidé. Vezmeme-li v potaz jistou izolovanost od okolního světa a drsné podmínky farmaření na terasovitých políčkách, dala by se od místních obyvatel očekávat jistá odtažitost. Ve skutečnosti však narazíte na neuvěřitelně pohostinné a přátelské lidi, kteří ani v nejmenším nežehrají na svůj osud ani na fakt, že jejich ostrov po celý rok zaplavují turisté z daleko bohatších míst, než je Madeira. Jsou právem hrdí na svůj krásný ostrov i na výjimečné produkty, které jej proslavily po celém světě – vynikající víno a ruční výšivky.

HISTORIE a kultura

Jak se na svěží tropický ostrov uprostřed oceánu sluší a patří, původ a historie Madeiry obestírá bezpočet tajemství a legend. Jedni tvrdí, že Madeira je pozůstatkem ztracené Atlantidy, jiní ji považují za torzo pevninské masy, která kdysi spojovala Evropu s Amerikou. V historických spisech se Madeira poprvé objevuje až počátkem 15. století, v souvislosti s právě počínající zlatou érou portugalského mořeplavectví. Pod záštitou Jindřicha Mořeplavce tehdy vyplouvali z Algarve v jižním Portugalsku námořní karavely s cílem prozkoumat nová území. Madeiru objevil v roce 1418 João Gonçalves Zarco, toho času ve službách Jindřicha Mořeplavce.

Zarco nejspíše přesně věděl, kterým směrem pluje, o existenci Madeiry se totiž dozvěděl z jistého kastilského zdroje. Faktem také je, že vody kolem Kanárských ostrovů (jen 445 km na jih) křižovaly již po téměř jedno století mnohá plavidla a v námořních mapách, jež v polovině 14. století používali Janované, byly jak Madeira, tak Porto Santo zakreslené.

S největší pravděpodobností však Zarka během plavby do Guiney zastihla bouře, která jej zahnala k pobřeží ostrova Porto Santo. Pokud tomu tak bylo, měl opravdu štěstí – podařilo se mu totiž přistát u jediné písečné pláže v okruhu stovek a stovek mil.

První portugalská kolonie

Následujícího roku se Zarco do oblasti vrátil s cílem zakotvit u břehů většího ostrova, který spatřil z Porto Santo. Výpravy se účastnili Tristão Vaz Teixeira a Bartolomeu Perestrelo, kteří ofi- ciálně jako první vkročili na břeh hustě zalesněného ostrova, později pojmenovaného Ilha da Madeira – „ ostrov Dřeva “ .

Portugalský královský dvůr, povzbuzen prvním významným objevem, zahájil oficiální politiku kolonizace. Roku 1425 prohlásil král Jan I. Portugalský Madeiru svou provincií a věnoval ji jako dar princi Jindřichu Mořeplavcovi. Ten přiznal vlastnictví půdy na ostrově Zarkovi a Teixteirovi, zatímco Perestrelovi dal Porto Santo.

Kolonizace Madeiry započala ve 20. letech 15. století. Noví kolonisté měli povoleno vzít si na ostrov jen základní věci a suroviny. Na Madeiře našli vody a stavebního materiálu víc, než mohli využít. Nejprve museli vypálit les, aby získali dostatek zemědělské půdy – legendy praví, že dým z hořících lesů se nad ostrovem vznášel po dlouhých sedm let.

První člověk na Madeiře?

Traduje se také, že prvním člověkem na Madeiře nebyl portugalský mořeplavec João Gonçalves Zarco, ale Angličan Robert Machim (občas psáno Machin). Na ostrov prý zavítal již ve 14. století.

Machim, rytíř v družině anglického krále Eduarda III., se údajně zamiloval do urozené dívky jménem Anne d’Arfet (Anne z Hertfordu) a společně s ní vyrazil na palubě lodi do Francie. Loď bohužel ztroskotala, shodou okolností právě u břehů Madeiry. Anne záhy zemřela a rytíř ji pochoval na břehu zálivu. I on sám zanedlouho skonal – puklo mu srdce žalem nad ztrátou milované dívky. Přeživší ze ztroskotané lodi rytíře pochovali po boku Anne. Zbývajícím trosečníkům se podařilo postavit vor, z Madeiry odplout a svědčit o tragickém osudu udatného rytíře a krásné Anne.

Zarco, který je všeobecně pokládán za pravého objevitele Madeiry, tento příběh znal. Hrob Roberta a Anne prý dokonce nalezl a na počest Machima místo pojmenoval Machico. Hrob zamilovaného páru se údajně nachází v kapli Capela dos Milagres ve východní části zálivu Machico (viz str. 61 –62 ) .

Jindřich Mořeplavec

Zemědělství

Popel ostrovní půdu dostatečně zúrodnil, tropické podnebí a všudypřítomné vodní prameny vytvořily takřka ideální podmínky pro pěstování vinné révy a cukrové třtiny.

Roku 1478 zavítal na Madeiru Kryštof Kolumbus, tehdy v podstatě bezvýznamný muž, aby zde nakoupil cukrovou třtinu. Cesta skončila neúspěchem, jelikož došlo k problémům při přepravě peněz za část nákladu. Po Kolumbově pozdějším objevu Nového světa zažívala Madeira období prosperity – díky strategické poloze uprostřed Atlantiku tu zastavovaly téměř všechny lodě, aby doplnily zásoby potravin, vody a výtečného madeirského vína.