Neapol a pobřeží Amalfi: Průvodce do kapsy

TOP 10 ZAJÍMAVOSTÍ

1. MODRÁ JESKYNĚ

Nejproslulejší lákadlo ostrova Capri je na první příčce mezi zdejšími turistickými cíli už téměř 200 let (strana 70)

2. NEAPOLSKÉ ARCHEOLOGICKÉ MUZEUM

Výjimečné sbírky starověkých soch, mozaik a obr azů (strana 39)

3. POMPEJE

Casa del Fauno je klasickým příkladem nádherně zachovalé městské římské rezidence (strana 57)

4. NÁRODNÍ MUZEUM V CAPODIMONTE

Jedna z nejlepších italských obrazáren (strana 42)

5. NEAPOLSKÝ DUOMO

Poklad v srdci Centro Storico (strana 36)

6. POSITANO

Jedno z nejkrásnějších městeček na pobřeží Amalfi (strana 82)

7. RAVELLO

Město na vrcholu útesu nadchlo Richarda Wagnera, D. H. Lawrence, Gretu Garbo i další (strana 86)

8. MĚSTO, KDE SE ZRODILA PIZZA

Chcete-li ochutnat nefalšovaný originál, je Neapol dodnes tím nejlepším místem na světě (strana 100)

9. HERCULANEUM

Jeho trosky vydaly ještě více pokladů než Pompeje (strana 53)

10. PIAZZA DEL PLEBISCITO

Rozlehlému půlkruhovému náměstí vévodí ohromná bazilika sv. Františka z Pauly (strana 25)

IDEÁLNÍ DEN V NEAPOLI

9.00

Snídaně. Vyrazte na cappucino a nadýchané pečivo do kavárny Caffè Scaturchio na Piazza San Domenico Maggiore ve čtvrti Centro Storico.

10.00

Kulturní zážitky. Dopoledne věnujte procházce po čtvrtích Decumani a Spaccanapoli a prohlédněte si zdejší kostely, muzea, galerie a obchody.

12.30

Časný oběd. Zakousněte se do tradiční pizzy připravované v peci na dřevo v pizzerii Di Matteo (viz str. 107) a vychutnejte si pravou chuť Neapole.

14.00

Návrat do starého Říma. Navštivte velkolepé Archeologické muzeum (MANN), vystavující sochařskou sbírku rodu Farnese a poklady z Pompejí, Herculanea a z Fle grejských polí.

16.00

Královská zmrzlina. Nastupte na autobus na Piazza Trieste e Trento, zastavte se na zmrzlinu v požitkářském Gran Caffè Gambrinus (viz str. 107) a potom přes náměstí zamiřte ke dvěma nejvýznačnějším památkám města: Palazzo Reale a Castel Nuovo.

18.30

Vomero vista. Projděte se po Via Chiaia – ulici plné módních butiků – k lanovce, která vás vyveze nahoru na útes. Najděte si příhodný bar a se sklenkou campari či martini v ruce pozorujte západ slunce nad zátokou.

20.00

Večer v opeře. Pokud je právě operní sezona a budete mít velké štěstí, možná seženete lístky do Teatro San Carlo, jednoho z nejlepších operních domů světa. Můžete se také zúčastnit komentované prohlídky a dozvědět se o této fantastické budově a její skvělé akustice zajímavé podrobnosti.

20.00

Vybraná večeře. Potěšte svoje smysly tím nejlepším z italské kuchyně v některé z vyhlášených městských restaurací, například v Amici Miei (viz str. 106), a v klidu si vychutnejte bohatou večeři.

22.00

Jazzový klub. Večer zakončete v Cammarota Spritz (viz str. 96) a procházkou po Lungomare, kde můžete za svitu měsíce poslouchat vlny šeptající melodii písně Santa Lucia (věnované této části Neapole).

UPOZORNĚNÍ

Rychlost, s níž se svět mění, udržuje náš tým neustále ve střehu. Vynaložili jsme veškeré úsilí, aby tento průvodce byl v době vydání aktuální. Víme však, že otevírací doby se mění, standardy se posouvají, ceny kolísají, podniky se zavírají a na jejich místě se objevují nové. Provoz uvedených institucí a podniků doporučujeme před návštěvou ověřit na webu.

ÚVOD

Neapol připomíná divadlo. Její budovy jsou rozesety po svazích kopců jako lóže obklopující jeviště. A ty kulisy! Při pohledu shora se zdá, že se pevnost noří jako loď do modrých mořských vln. Na vodě spatříte pár plachetnic, pobřeží se vine okolo rudého kužele Vesuvu k mysu Sorrento a ve vzdáleném oparu pluje na hladině ostrov Capri. Přidejte zvuk mandolíny a opona před prvním jednáním může jít nahoru. Dobrá zpráva je, že představení nikdy nekončí.

I přes místní sociální problémy je Neapol neuvěřitelně krásné a živé město. Hluk, chaos a rozpadající se oblasti nelze přehlédnout, protiváhou každého zchátralého bytového domu je však nějaký velkolepý barokní kostel či starověká památka. Místní jídlo, zvláště pak pizza, je nepřekonatelné. Největším lákadlem je však pouliční divadlo, jehož aktéry jsou sami obyvatelé města. Stačí jen splynout s davem ve starobylých uličkách a vstřebávat vše, co vidíte, slyšíte a cítíte. Až budete syti, můžete uniknout na ostrovy nebo do některého z hotelových resortů na pobřeží, které nikdy neleží dál než hodinu cesty od místa, kde se právě nacházíte.

Rozporuplný pohled

Spisovatel Peter Nichols kdysi prohlásil: „Obyvatelé Neapole stále oživují cosi, co se velmi blíží životu v antice. Neapol je velkou zkouškou. Jedni ji nenávidí, druzí ji milují.“ A dodal: „Myslím, že lidé, kteří nemají rádi Neapol, se něčeho bojí.“

Z Neapole se snadno dostanete trajektem na ostrovy Capri a Ischia nebo na pobřeží Amalfi. Většina návštěvníků zamíří přímo do přístavu a Neapol zaznamená jen letmo cestou do země Sirén nebo během výletu do Pompejí a na Vesuv. Neapol je přitom jedním z nejstarších a nejvýznamnějších měst Evropy, byla hlavním městem starověkého království a cílem vyšší společnosti na cestách po Evropě.

Vitalita skrývající se za chudobou a krása mezi špínou byly vždy typickými neapolskými protiklady. Nutno ale dodat, že obliba Neapole mezi italskými i zahraničními turisty znovu roste.

Výhled na Vesuv

PESTROBAREVNÁ KAMPÁNIE

O Kampánii se právem tvrdí, že je podivuhodně krásná. Bývalé římské riviéře, dodnes zaměřené na hédonistické potěšení a luxus jako v někdejších Pompejích a Herculaneu, vévodí Neapol coby hlavní město regionu. Je těžké odolat dolce far niente v „rybářských vesnicích“ smetánky a na terasách kaváren vysoko nad azurovou hladinou šumícího moře. Ravello, které v 19. století uchvátilo Richarda Wagnera, očarovalo o století později svými půvaby i Gretu Garbo. V Carusově milovaném Sorrentu se dodnes vznáší ve vzduchu ozvěna jeho serenád. A ani Positano, jež se pro Steinbecka stalo „místem snů“, neztratilo nic ze svého kouzla.

Kampánie je známá jako místo, kde se zrodila kulinářská ikona – pizza, a také je domovem neodolatelné zmrzliny a sladkého pečiva. Místní vynikající těstoviny doplňují omáčky z buclatých rajčat rostoucích z výživného vulkanického popela. A pokud to s holdováním vynikajícímu místnímu jídlu trochu přeženete, je po ruce rychlá pomoc: radioaktivní bahno kampánských lázní, vyhřívané žárem ukrytým pod horou Vesuv, je svými léčivými účinky známé už více než 2 000 let.

Kampánie vděčí za svou podobu – dramatickou krajinu s příkrými svahy a jezírky v někdejších kráterech – sopkám. Z míst zlomů dodnes stoupá pára a země se čas od času zachvěje. V roce 79 n. l. pohřbil Vesuv města Pompeje a Herculaneum a uchoval je tak pro budoucí generace. Poslední výbuch přišel v roce 1944, sopka však zatím neřekla své poslední slovo.

Řeč Neapolců

Místní dialekt připomíná spíše samostatný jazyk a pro Italy ze severu, nebo vlastně pro kohokoli mimo Neapol, bývá občas nesrozumitelný. Má neuvěřitelnou kadenci, koncovky se polykají a hemží se spoustou zdrobnělin. Jasně se v něm odrážejí léta strávená pod nadvládou Španělů a Francouzů.

Řadoví obyvatelé Neapole a jejího okolí, kteří sloužili pod mnoha cizími vládci (jež vždy dokázali přelstít), si v rozhovoru osvojili lehce ironický přístup plný lichotek. V podstatě každého slušněji oblečeného dospělého muže oslovují dottore (což je označení pro absolventa univerzity, nikoli pro lékaře), má-li prokvetlé skráně, zaslouží si titul professore . Významným mužům se říká don , což je zvyk pocházející ze španělského období. Žádné z těchto oslovení však nedoprovází skutečný respekt, protože Neapolci přirozeně tíhnou k cynismu.

Fascinující pobřeží Amalfi

TEMPERAMENTNÍ OBYVATELÉ

Také místní obyvatelé dokážou být jako sopky. Skupinka lidí na chodníku, jejichž hlasy a gesta naznačují blížící se střet, si možná jen přátelsky povídá. Neapolci dokážou řečí těla sdělit stovky různých informací. Slovy se obtěžovat nemusíte a naopak slova bez gest by v jižní Itálii byla jako těstoviny bez omáčky. Neapolské pokrčení rameny – které může znamenat cokoli od „Kdo ví?“ po „ A co s tím mám podle tebe dělat?“ – vás překvapí svou razancí. Pokud vás baví pozorovat život kolem sebe, jste na nejlepším místě v celé Itálii. A to už je co říct.

Poznávání města není zdaleka tak nebezpečné, jak se návštěvníci, které v tom občas podporují i místní, domnívají. Jsou tu místa, kam se turistům opravdu nedoporučuje chodit (například vybydlené „no-go“ čtvrti Forcella a Ponticelli), většina Neapole není ale o nic nebezpečnější než jiná velká města, i když se vyplatí být ve střehu.

Pro jižní národy je rodina vždy na prvním místě. O svátcích jsou restaurace plné tří- i čtyřgeneračních rodinných sešlostí. O nedělích budete potkávat mladé páry s dětmi a s pečlivě zabalenými zákusky a kyticemi v rukou, jak míří na návštěvu k la nonna – babičce. Nezapomíná se zde ani na zemřelé. Neapolské hřbitovy, stejně jako rodinné svatyně ve výklencích zasvěcené zesnulému rodiči, jsou udržované a ve vzduchu je cítit vůně čerstvých květin. Mnoho rodin také dostává finanční podporu od příbuzných, kteří pracují v Turíně nebo v Brooklynu.

Trh s květinami v Quartieri Spagnoli

Nezaměstnanost dosahuje v Mezzogiorno (doslova „Poledni“), jak se jihu Itálie říká, téměř dvojnásobku celostátního průměru. Neapol pronásleduje násilná historie a všude jsou vidět potrhané ozdoby zašlé slávy. Nyní je nechvalně proslulá chudobou, kriminalitou, dopravními zácpami a nefungujícími službami. Když potom její synové a dcery opustí domov a hledají si práci na severu nebo v zahraničí, nabývá hrdý slogan Vedi Napoli e poi muori – „Vidět Neapol a zemřít“ – poněkud cynický podtón.

Než však obyvatele Neapolského zálivu nadobro zaškatulkujeme, zvažme všechny proměnné. Nezapomínejme ani na fascinující historii tohoto regionu. Namísto obrazu zamrzlého v čase – jako v případě Pompejí – tu najdete obyvatele hrdé na svůj původ a dědictví, kteří se snaží vyjít s málem způsobem, který nespatříte nikde mimo Neapol.

Velkolepé Pompeje

HISTORIE A KULTURA

Historie Neapole se začíná psát v 8. století př. n. l., kdy řečtí kolonisté založili na svazích hory Pizzofalcone osadu a po jedné ze Sirén ji pojmenovali Parthenope. Z osady se vyvinulo důležité středomořské obchodní centrum, které se v průběhu jednoho století proměnilo v typické řecké město. Řekové postupně získali kontrolu nad celou oblastí a v sousedství založili Neapolis. Do roku 400 př. n. l. se z „nového města“ stala vzkvétající obchodní a intelektuální metropole Kampánie, nejsevernější provincie Velkého Řecka (Magna Graecia).

Římané mezitím pilně rozšiřovali říši a v roce 326 př. n. l. dobyli i Neapol. Brzy se pod jejich vládu dostal téměř celý Apeninský poloostrov. Římané, kteří obdivovali úroveň, jíž Řekové dosáhli, převzali helénskou kulturu a přizpůsobili ji svým potřebám. V 1. stole tí n. l. si oblast okolo zátoky oblíbili bohatí a urození Římané, kteří si zde budovali letní sídla a lázně. V Baiae měl svou rezidenci i císař Nero. Jih poloostrova lákal také básníky Ovidia, Vergilia a Horatia, které inspirovala místní krajina a zbytky starořecké kultury. I města Pompeje a Herculaneum vzkvétala, dokud je v roce 79 n. l. nepohřbila mohutná erupce Vesuvu.

Císařská rezidence

Císař Tiberius si na ostrově Capri nechal vybudovat rozlehlou rezidenci, odkud ( v mezičase mezi orgiemi) deset let vládl Římské říši.

Poté, co v roce 330 přesídlilo hlavní město z Říma do Byzance a Římská říše se rozdělila na východní a západní, přišly do Itálie germánské kmeny. V roce 410 vyplenili Gótové Řím a Kampánii zpustošili. Totéž se v roce 455 opakovalo pod taktovkou Vandalů. Císař Romulus Augustulus utekl do Neapole, kde v roce 476 zemřel, aniž po sobě zanechal potomky. V Neapoli tak vlastně zanikla Západořímská říše.

Proto Byzantská říše umožnila Neapoli zvolit si vlastního vévodu (dux) . Město zbohatlo: stavěly se kostely i obytné domy a vzkvétala kultura a umění.

Jižně od Neapole prosperovalo další pobřežní město nazývané Amalfi. V 9. století se proměnilo v nezávislou republiku. Zatímco však Neapol a Amalfi prosperovaly, ostatní území na jihu byla vyčerpaná a zranitelná a stala se snadnou kořistí pro germánské Lombardy, kteří právě úspěšně překreslovali mapy severní Itálie. V následujících desetiletích se kontrola nad jihem rozdělila mezi byzantské vládce a Lombardy.

Nálezy z Pompejí dokazují honosný životní styl starých Římanů

NORMANÉ A GERMÁNI

V 11. století se z křížové výpravy do Palestiny vrátili Normané a začali se usazovat v jižní Itálii. O sto let později padla byzantská vláda a většina jižní Itálie se dostala pod kontrolu Normanů. Doba jejich vlády byla obdobím relativního míru a prosperity. V roce 1189 však stabilitou oblasti otřásla smrt sicilského krále Viléma II. a následný boj o moc mezi nemanželským bratrancem Tankredem a Jindřichem VI. Štaufským.

V roce 1194 Jindřich VI. Sicilské království konečně dobyl. Obyvatelé Neapole nebyli novým monarchou nijak nadšeni, jejich nepřátelství se však rozplynulo za vlády jeho syna Fridric ha II. Ten se narodil a vyrůstal pod vlivem byzantské, arabské i normanské kultury a byl velmi tolerantním politikem. K jeho dvoru v Palermu patřila řada literátů, umělců a vědců. Mnoho dobrého udělal i pro Neapol – dokončil stavbu hradů Castel Capuano a Castel dell’Ovo a založil neapolskou univerzitu.

Pevnost Castel dell’Ovo

Po Fridrichově smrti v roce 1251 vláda rodu Štaufů upadala. V roce 1267 převzal kontrolu nad Neapolským královstvím a nad Sicílií Karel I. z Anjou, bratr francouzského krále Ludvíka IX., který si v Neapoli zřídil svůj dvůr. Králové z rodu Anjou toužili obnovit Neapol coby kulturní centrum. Za jejich vlády bylo zbudováno mnoho kostelů a dalších architektonických památek včetně hradu Castel Nuovo, kláštera sv. Martina, katedrály a kostela sv. Klá ry. Robert I. Neapolský zvaný Moudrý byl nejvýznamnějším z nich. Svůj dvůr sídlící v Castel Nuovo zaplnil teology, vědci, astrology, mnichy a umělci, k nimž mimo jiné patřil i Giotto. Rod Anjou si udržoval moc nad městem až do roku 1435, do období poznamenaného sicilským povstáním a rozvleklou a nedůslednou válkou se španělským Aragonským královstvím.

ŠPANĚLŠTÍ MÍSTOKRÁLOVÉ

Na přelomu 15. a 16. století byl italský poloostrov zmítán neustálými zmatky, nejprve kvůli krvavým střetům mezi Francií a Španělskem, později kvůli bitvám, které měly odvrátit turecké hordy. Neapol byla rukojmím těchto bojů. V roce 1504 získala španělská vláda pevný záchytný bod, když král Ferdinand II. Aragonský (který financoval Kolumbovy cesty) učinil svého vojevůdce Gonzala Fernándeze de Córdoba, zvaného „El Gran Capitán“, místokrálem v Neapoli. Do roku 1734 se zde pak vystřídalo asi 60 dalších místokrálů. Pedro de Toledo, místokrál v letech 1532–1553, město vyčistil, nechal zbudovat kanalizaci a strhnout hradby a vytyčil ústřední bulvár, který dodnes nese jeho jméno.

Možná i s ohledem na španělský klerikalismus se humanistický duch renesance propracovával do Neapole jen velmi zvolna. Svobodomyslní Neapolci však současně zabránili, aby zde moc získala španělská inkvizice. Španělské umělecké vlivy jsou patrné v barokní architektuře mnoha kostelů a paláců včetně velkolepého Palazzo Reale a ( v té době) nové univerzity (1616–1777), v níž dnes sídlí Museo Archeologico Nazionale di Napoli.

Barokní Palazzo Reale postavený za vlády Španělů

Místokrálové vládli jako absolutní monarchové a uvalovali vysoké daně na vše, co procházelo branami města. V roce 1647 zosnovali nespokojení neapolští liberálové povstání naoko vedené rybářem Tommasem Aniellem (známým jako Masaniello), který vyhlásil vznik Parthenopské republiky a sám sebe ustanovil jejím generalissimem . To už bylo pro jeho podporovatele moc. Masaniello byl zavražděn a v následujícím roce bylo povstání potlačeno. V roce 1656 pak nešťastné město zasáhla morová rána, jíž během šesti měsíců padlo za oběť 400 000 lidí.

V letech 1701–1714 byla celá Evropa vtažena do války o španělské dědictví, která měla rozhodnout, zda budou následníky španělského trůnu francouzští Bourboni, nebo rakouští Habsburkové. Nakonec byl v Madridu korunován Filip V. Bourbonský, Neapol však na základě smlouvy připadla habsburskému Rakousku. Rakušany jmenovaní místokrálové zde vládli až do roku 1734, kdy je z Neapole vyhnal Filipův syn Karel, který pak za velkého jásotu vstoupil do města coby Karel III. Španělský. Byl prvním bourbonským králem Neapole a Sicílie a jeho území zahrnovala spodní polovinu italské „holínky“, Sicílii, Sardinii a řadu menších ostrovů. Nechal vybudovat nádherné paláce ve městě Caserta a v oblasti Capodimonte nebo prestižní operní dům San Carlo. Jeho Neapol byla nádherným hlavním městem, prosperujícím přístavem a jedním z největších sídel v Evropě.

Umělecké bohatství

Karel III. zakoupil pro Neapol jednu z nejlepších evropských sbírek umění a starožitností. Krom toho podporoval první vykopávky v Pompejích a na dalších nalezištích.

REVOLUCE A SJEDNOCENÍ

Karlův nástupce Ferdina nd IV. musel v roce 1806 uprchnout na Sicílii poté, co nechal Napoleon za pomoci armády dosadit na neapolský trůn svého bratra Josefa. O dva roky později povýšil Napoleon Josefa na španělského krále a jeho místo v Neapoli zaujal Napoleonův švagr Joachim Murat. Ostrov Capri ovládlo na krátký čas anglické loďstvo, které též ostřelovalo ostrov Ischia.

Po Napoleonově a Muratově pádu se vlády znovu ujal Ferdinand, tentokrát jako Ferdinand I. Neapolsko--Sicilský (král obojí Sicílie). Následovali další tři bourbonští králové – František I., Ferdinand II. a František II. Všichni tři vládli špatně a naprosto nereflektovali změny, které se v té době v Evropě odehrávaly. Na požadavky volající po větší demokracii reagoval Ferdinand II. v roce 1848 tím, že ustanovil konstituční parlament a jeho čelní představitele následně uvrhl do vězení. To vedlo britského premiéra Williama Gladstona ke slavnému odsouzení bourbonského režimu, který označil za „popření Boha povýšené na systém vládnutí“.

Giuseppe Garibaldi, „otec moderní Itálie ”

Table of Contents

Úvod

Historie a kultura