Průvodce do kapsy

TOP 10 ZAJÍMAVOSTÍ

1. Koloseum

Největší starověký amfiteátr, jaký kdy byl postaven (str. 35).

2. Park Villa Borghese

Sídlí v něm Galleria Borghese, Etruské muzeum a Muzeum moderního umění (str. 54).

3. Fontána di Trevi

Legenda praví, že vhodíte-li do ní minci, určitě se do Říma znovu vrátíte (str. 50).

4. Španělské schody

Po staletí nejoblíbenější místo setkávání (str. 46).

5. Villa d’Este

Vila z 16. století leží asi 32 km východně od Říma a patří k ní jedna z největších zahrad v Itálii (str. 81).

6. Sixtinská kaple

Oficiální sídlo papeže. Strop kaple s Michelangelovými malbami budí posvátný úžas (str. 66).

7. Campo de’ Fiori

Prodej květin a zeleniny na nejpestřejším římském trhu pod širým nebem (str. 42).

8. Římské fórum

Mohutné trosky označují střed starověkého města, které po staletí vládlo rozsáhlé říši (str. 29).

9. Vatikán

Maličký suverénní papežský stát je srdcem římskokatolické církve (str. 56).

10. Pantheon

Nejzachovalejší památka antického Říma, strop Pantheonu je architektonickým skvostem (str. 37).

ideální Den v římě

9.00

Snídaně. Začněte den ve čtvrti Trastevere v Caffè di Marzio (na Piazza Santa Maria, Trastavere 15), kde si můžete dát snídani na pěkném náměstí. Kromě výborné kávy tu najdete výborné pečené pokrmy a vyhlášené těstoviny carbonara či bruschettu s rajčaty a bazalkou.

10.00

Vyhlídka z kopce Janiculum. Jděte po Via Garibaldi k Piazzale Garibaldi, které se nachází na vrcholu kopce Janiculum. Je odtud krásný výhled na město a kupoli sv. Petra. Cestou nahoru odbočte ke kostelu San Pietro in Montorio, kde najdete renesanční skvost – Tempietto.

11.30

Galerie. Vydejte se klikatými ulicemi Trastevere dolů směrem k Piazza Trilussa a k řece Tibeře; cestou si prohlédněte butiky a galerie.

12.30

Přes řeku Tiberu. Přejděte most pro pěší Ponte Sisto a běžte přímo po Via Pettinari. Zahněte doleva na Via dei Giubbonaria a dejte si oběd na Campo de’ Fiori, kde se dodnes koná asi nejmalebnější trh ve městě.

13.30

Piazza Navona. Přejděte rušnou komunikaci Corso Vittorio Emanuele a jděte po Corso Rinascimento. Po levé straně se rozprostírá Piazza Navona. Uprostřed si prohlédněte Berniniho fontánu a dejte si v restauraci Tre Scalini výborné, i když hodně drahé espresso nebo zmrzlinu z hořké čokolády tartufo.

14.15

Pantheon. Na Corso Rinascimento se dejte vpravo na souběžnou ulici Via Di S. Giovanna A ’Arco . Najdete zde kostel San Luigi dei Francesi, uvnitř kterého spatříte tři slavné Caravaggiovy obrazy, včetně Povolání svatého Matouše. Vyrazte dále se po ulici Via del Seminario, na jejímž konci stojí majestátní Pantheon.

15.00

Španělské schody a okolí. Vydejte se po Via dei Pastini a pokračujte obchodními ulicemi Via del Corso a Via Condotti na Piazza di Spagna. Následně si prohlédněte Keats–Shelley House, galerii, která se nachází ve spodní části Španělských schodů. Poté jděte dolů po Via del Babuino ke starému ateliéru sochaře Canovy v domě č. 150, jenž je přestavěn na kavárnu s mistrovskými sochařskými kousky v každém rohu.

17.00

Umění v parku. Projděte se parkem Villa Borghese a navštivte Muzeum Carla Bilottiho.

19.30

Večeře. Jeďte aut o busem č. 490 nebo 495, vystupte na poslední stanici v parku a projděte se po Via Veneto. K večeři si dejte některou specialitu italské kuchyně v restauraci Assaje, oceněné michelinskou hvězdou. Za pěkného počasí si rezervujte stůl na terase.

22.30

Proslulý bar. Pokračujte ulicí k baru Doney, který se stále těší oblibě jako v dobách natáčení filmu La dolce vita.

UPOZORNĚNÍ

Rychlost, s níž se svět mění, udržuje náš tým neustále ve střehu. Vynaložili jsme veškeré úsilí, aby tento průvodce byl v době vydání aktuální. Víme však, že otevírací doby se mění, standardy se posouvají, ceny kolísají, podniky se zavírají a na jejich místě se objevují nové. Provoz uvedených institucí a podniků doporučujeme před návštěvou ověřit na webu.

Úvod

Rčení „Všechny cesty vedou do Říma“ není jen řečnickým obratem. Staří Římané vybudovali síť silnic a všechny cesty se opravdu paprskovitě rozbíhaly z hlavního města Římské říše. Období starověkého Říma začíná jeho založením v 8. století př. n. l. a končí zánikem Římské říše v 5. století n. l. Řím neboli „ Věčné město “ byl považován za caput mundi – hlavní město světa. Vládl říši, která se rozkládala od Španělska na západě až po Blízký východ. Přitahoval rozdílné národy, které v něm zanechaly patrný historický odkaz. Na rozdíl od podobných kultur, z jejichž slavné minulosti zůstal jen stín, Řím si udržel vliv i staletí po zániku Římské říše.

Nejenže byl uměleckou mekkou v době renesance a následně posvátným cílem šlechticů a bohatých cestovatelů na jejich „Grand Tour“, ale především si zachoval kosmopolitní ráz coby centrum křesťanství a sídlo římskokatolické církve. Polohou i atmosférou má město blíž k bezstarostnému jihu než k rušnému severu Itálie. Přesto však Řím neustrnul na místě. Za 27 století své existence byl svědkem vzestupů a pádů různých říší, příchodů a odchodů papežů i císařů, rozkvětu i úpadku uměleckých směrů. Jako moderní evropské velkoměsto však neusíná na vavřínech, aktivně plní roli politického a obchodního centra, ale přitom se snaží zachovat své jedinečné kulturní dědictví.

Sedm pahorků

Hlavní město Itálie bylo vybudováno na sedmi pahorcích – Aventinu, Kapitolu, Caelianu, Esqilinu, Palatinu, Quirinálu a Viminálu. Obklopují řeku Tiberu a leží 35 km od mořského pobřeží. Město Comune di Roma má přibližně 2,7 milionu obyvatel a zabírá 1507 km2, včetně nezávislého městského státu Vatikánu (asi 0,5 km2). Podnebí Říma je mírné, nicméně léta mohou být velmi horká. Nejvhodnějším obdobím pro návštěvu města je proto jaro nebo brzký podzim.

Veřejné stavby

Návštěvníci jsou římskými památkami ohromeni, obyvatelé Říma kolem nich prochází bez povšimnutí. Jsou zvyklí žít a pracovat v těchto nádherných kulisách, aniž by si uvědomili, že například pijí kohoutkovou vodu z akvaduktu, který postavil římský konzul a později obnovil papež v období renesance.

Město je v létě plné turistů

Někdy se Římané ke svému městu chovají až příliš lhostejně. Může se zdát sympatické, že se s Římem nenakládá jako s nedotknutelným muzejním exponátem, přesto zjevná netečnost ke kráse, která zdejší obyvatele obklopuje, je až zarážející. Středověcí Římané tavili mramorové sochy, aby získali vápno; posedlost novodobých Římanů automobily je téměř stejně škodlivá. Zplodiny a vibrace, které způsobuje dopravní ruch, mají na zdejší památky destruktivní vliv.

Římské památky mají ještě dalšího nepřítele – podzemí. Geologové zmapovali rozsáhlý podzemní labyrint, který je v podstatě stejně starý jako nadzemní město. Kvůli nestabilnímu podloží se zřítilo už přes 80 staveb. Malým pozitivem je, že mnohé z těchto podzemních komplexů lze navštívit (samostatně i s průvodcem).

Na začátku roku 2000 zveřejnili představitelé města plán, jak prostřednictvím veřejných prací, zaměřených na rekonstrukci památek, archeologických nalezišť a kostelů, zvýšit prestiž Říma. Muzea prošla renovací a byla také prodloužena jejich otevírací doba. Fasády kostelů dostaly novou tvář. Tempo prací poněkud zpomalila hospodářská krize, navíc mezi lety 2008 – 2013 nařídil starosta Gianni Alemann výrazné škrty v rozpočtu města. Jeho nástupce Ignazio Marino naopak přislíbil zvýšení dotací na kulturu, turistiku a ochranu životního prostředí. V roce 2013 byla z okolí Kolosea na Via dei Fori Imperiali vyloučena téměř všechna doprava. V roce 2016 stanula v čele Říma starostka Virginia Raggi, která slíbila, že „po dvaceti letech špatné správy města obnoví zákonnost a transparentnost jeho institucí“ . O tři roky později iniciovala změnu zákonů, jež řeší nevhodné chování turistů, jako je skákání do fontán a pobíhání po schodech antických památek se zavazadly.

Atmosféra ve čtvrti Trastevere

Každodenní život

Tempo římského života vás donutí zpomalit a vychutnávat město po doušcích. Velmi rychle zjistíte, že nemá smysl se v létě trmácet po památkách v odpoledním parnu. Lepší je následovat místní do stínu, nasávat atmosféru na některém z historických náměstí a přitom se průběžně osvěžovat výbornými míchanými nápoji. Dejte si třeba grattacheccu , drcený led ochucený ovocnou šťávou, smetanový ovocný koktejl frullato či Aperol Spritz.

OTEVÍRACÍ DOBA

Italové mají pověst pohodářů, a proto se otevírací doba může měnit bez předchozího upozornění. Doporučujeme ji před návštěvou ověřit na webových stránkách, ačkoli je pravda, že ani tam nemusíte aktuální informace nalézt.

Nejvýznamnější umělci a architekti

Gian Lorenzo Bernini (1598–1680). Nejdůležitější představitel baroka. Mezi jeho díla patří nynější podoba náměstí sv. Petra, fontána Čtyř řek na Piazza Navona, Palazzo Barberini či Galleria Borghese.

Francesco Borromini (1599–1667). Barokní architekt, pomocník a později protějšek a soupeř Berniniho. Navrhl kostely San Carlo alle Quattro Fontane, Sant’Agnese in Agone nebo Sant’Ivo alla Sapienza.

Donato Bramante (1444–1514). Původem z Urbina, nejvýznačnější architekt vrcholné renesance vytvořil Belvedérské nádvoří ve Vatikánu.

Michelangelo Buonarroti (1475–1564). Florentský sochař, architekt, malíř, jedna z nejslavnějších postav v dějinách umění. Mezi jeho díla patří kupole baziliky sv. Petra, náměstí Campidoglio, fresková výzdoba stropu Sixtinské kaple či Mojžíš v řetězech v kostele sv. Petra.

Michelangelo Merisi da Caravaggio (1571–1610). Představitel raného realismu. Významně zasáhl do tehdejší koncepce umění odvážným použitím perspektivy a dramatickou hrou světla a stínu (chiaroscuro) . Jeho obrazy se nacházejí v Santa Maria del Popolo, San Luigi dei Francesi, Palazzo Barberini, Sant’Agostino a v Gallerii Borghese.

Bernardino Pinturicchio (1454–1513). Malíř původem z Toskánska. Autor fresek v Sixtinské kapli, výzdoby komnat Borgiů a kostela Santa Maria del Popolo.

Raffael Santi (1483–1520). Malíř a architekt vrcholné renesance. Mezi jeho díla patří výzdoba starých síní (stanzí) ve Vatikánu, kaple rodu Chigiů v Santa Maria del Popolo nebo La Fornarina v Palazzo Barberini.

Vlčice kojí Romula a Rema

HISTORIE A KULTURA

Podle legendy založili Řím bratři Romulus a Remus, synové boha Marta a vestálské kněžky. Před smrtí zachránila opuštěné bratry vlčice, která žila na pahorku Palatin. Historikové stanovili datum založení města na rok 753 př. n. l.

Archeologové dále upřesnili, že toto místo bylo osídleno již v době bronzové kolem roku 1500 př. n. l. Kolem 8. století př. n. l. vznikly na pahorcích Palatin a Aventin osady, které se brzy rozšířily po úbočích pahorků Esquilin a Quirinál. Byla to výhodně položená místa, protože umožňovala snadnou obranu a poblíž byl brod přes řeku Tiberu. Poté, co si Římané podmanili své sousedy, spojili tyto osady do jednoho města, které ohradili opevněním. Bažina pod pahorkem Kapitol sloužila po vysušení jako fórum. Za vlády etruských králů se Řím stal hlavní mocností ve střední Itálii.

Republika

Vzpourou římské šlechty v roce 510 př. n. l. byl svržen poslední etruský král Tarquinius Superbus. Byla zřízena republika, která přetrvala dalších pět století. V raném období byla republika, kterou řídili dva patricijští konzulové, destabilizována spory mezi patriciji (aristokraty) a plebejci (lidem). Nakonec plebejci prosadili své vlastní vůdce a vznikl pevný politický systém.

V roce 390 př. n. l. se města zmocnili Galové a celé je vyplenili, s výjimkou Citadely a pahorku Kapitol. Po odchodu útočníků se houževnatí občané pustili do obnovy. Tentokrát město opevnili zdmi z obrovských lávových kvádrů. Tyto hradby odolaly všem nájezdům po následujících více než osm století.

Řím v tomto období již ovládal celou Itálii. Svou moc strategicky posílil výstavbou šesti vojenských silnic vedoucích z města, jsou to via Appia, Latina, Salaria, Flaminia, Aurelia a Cassia. Do roku 250 př. n. l. počet obyvatel města vzrostl na 100 000. Vítězstvím nad Kartágem v punských válkách ( 264–146 př. n. l. ) a dobytím území v Makedonii, Malé Asii, Španělsku a jižní Francii se moc Říma rozšířila do oblasti Středozemního moře. Počet obyvatel města znovu vzrostl poté, co Hannibal během druhé punské války překročil Alpy a vpadl do Itálie. Velké plochy poloostrova byly vydrancovány a rolníci hledali útočiště v Římě.

Zábor rozsáhlých pustých území přinesl nové sociální a ekonomické problémy. Nezaměstnanost, nuzné bydlení a nedostačující programy veřejných prací vyvolaly ve městě nepokoje. Republikou otřásly občanské války, které vyústily v diktaturu. Julius Caesar, bývalý prokonzul, který se proslavil jako podmanitel Galie a Británie, překročil říčku Rubikon, vyznačující hranici jeho provincie, a vtrhl do Říma.

Císařství

Caesar se snažil snížit nezaměstnanost a daňovou zátěž obyvatel. Jeho reformy se však nesetkaly s pochopením senátu, a vytvořily mu nebezpečné nepřátele. Jeho vražda o březnových idách roku 44 př. n. l. vedla k občanské válce a vládě Caesarova adoptivního syna Oktaviána, který se pod jménem Augustus stal prvním císařem. Za Augusta držela rozsáhlá říše pohromadě díky Pax Romana – míru vynucenému politickou mocí. Období Augustovy vlády bylo dobou rozkvětu. Byla vystavěna řada veřejných budov – lázně, divadla a chrámy. Císař se řídil krédem, že „nalezl Řím z cihel a zanechá jej z mramoru“. Byly zavedeny první veřejné služby, například první hasičský sbor. V tomto zlatém věku římské literatury se zrodila díla takových básníků a historiků, jako byli Horatius, Livius, Ovidius a Vergilius.

Během prvních století císařství proudily do Říma desetitisíce cizinců, mezi nimi i první křesťané v čele se svatým Petrem a Pavlem. Panovníci se pokoušeli toto „nové náboženství“ potlačit, avšak nezlomnost a odvaha jeho stoupenců měly příliš velkou moc.

Každý z Augustových následovníků svým vlastním způsobem přispěl ke zkrášlení Říma. Po katastrofálním požáru, který město zničil v roce 64 n. l. , nechal císař Nero postavit na vrchu Esquilin honosnou vilu Domus Aurea (Zlatý dům). Hadrián zrekonstruoval Pantheon, postavil monumentální mauzoleum (Andělský hrad) a uchýlil se do svého nádherného sídla Villa Adriana ve městě Tivoli.

Koloseum z 1. století n. l. pojme 50 tisíc diváků

Koncem 1. a v průběhu 2. století n. l. dospěl rozkvět Říma ke svému vrcholu a počet obyvatel překročil milion. Nedostatky spojené s císařským systémem však postupně oslabovaly císařovu moc a nakonec vedly k úpadku říše.

Po smrti Septima Severa v roce 211 n. l. se během pouhých 47 let u moci vystřídalo 25 císařů; mnozí z nich byli zavražděni. Počet obyvatelstva byl drasticky zredukován rozsáhlými požáry a epidemiemi. V roce 283 vyhořelo téměř celé Fórum a už nikdy nedosáhlo své bývalé krásy.

Císař Konstantin I. přijal křesťanství poté, co se mu podle legendy zjevil na bitevním poli kříž. Ediktem vydaným v roce 313 povolil nové náboženství a nechal v Římě postavit první kostely a baziliky. V roce 330 však fakticky rozštěpil říši na dvě části (západní a východní), když přenesl své sídlo do Byzancie (Konstantinopole/Cařihradu, dnešního Istanbulu). S ním odešlo mnoho bohatých lidí i nadaných umělců. Bývalé hlavní město se z této rány nikdy nevzpamatovalo.

Pád Říma

Když začala Západořímská říše upadat, naverbovali Římané do svých legií kmeny ze severu. Jejich úkolem bylo chránit území proti nájezdníkům. Námezdní vojáci však brzy dezertovali a netečné římské obyvatelstvo v sobě nenašlo tolik odhodlání k obraně města, kolik ho kdysi projevilo při dobývání nových území.

Další vlny útoků vedených Germány, Huny a dalšími kmeny přinesly zkázu. Postupně Řím vyplenili: Vizigót Alarik ( v roce 410), Hun Attila, Vandalové a Ostrogóti. Germánský náčelník Odoakar nakonec v roce 476 donutil posledního římského císaře Romula Augustula k abdikaci. To znamenalo konec západní části impéria, Východořímská říše však pokračovala až do roku 1453.

Papežská moc

Byzantský císař Justinián v 6. století Itálii znovu připojil k Byzantské říši a zavedl římské právo jako státní právní systém. Jeho následníci však ztratili o Řím zájem a ze společenského chaosu se vynořila moc nová – papežství. Papež Lev I. (440–461) postavil římského biskupa do čela západní církve; toto nástupnictví odvozoval od sv. Petra, který byl v Římě umučen. Papež Řehoř Veliký (590–604) prokázal státnické schopnosti, když odvrátil útoky germánského kmene Langobardů ze severu Itálie. V 8. století si papežové s odvoláním na listinu pojmenovanou Konstantinova donace (později odhalena jako padělek) začali nárokovat moc nad celou Itálií.

Karel Veliký, římský císař v letech 800−814

Ve snaze získat podporu mocných Franků korunoval papež Lev III. jejich krále Karla Velikého císařem. Událo se tak na Boží hod roku 800 v bazilice sv. Petra. Papež však musel před císařem na znamení věrnosti pokleknout a z této výměny duchovního požehnání za vojenskou ochranu se zrodil budoucí spor mezi papežstvím a světskou mocí. Více než 400 následujících let trpěla Itálie pod nájezdy Saracénů, Maďarů, Sasů a Normanů (kteří vyplenili Řím v roce 1084). Řím se na obraně italského poloostrova podílel pouze jako jeden z mnoha feudálních městských států. Papežský úřad, stejně jako Řím, ovládaly různé mocné rody z řad místní aristokracie. Když už se situace v Římě stala v roce 1309 neúnosnou (Dante ji odsoudil ve svém díle Božská komedie ), uchýlil se papežský dvorec do pohodlného exilu v Avignonu, kde zůstal pod ochranou francouzského krále až do roku 1377. Řím byl ponechán napospas brutální vládě rodů Orsiniů a Colonnů.

Opuštěný Řím

Kolem 8. století se Řím zmenšil do velikosti vesnice. Nepočetné obyvatelstvo z města úplně odešlo poté, co barbarští nájezdníci poničili akvadukty.

Renesance

Po návratu do Říma papežové krutě potlačili jakýkoli rodící se mocenský odpor a ovládli město na dalších 400 let. V 15. a 16. století papež významně podporoval renesanční hnutí. Působením této pozoruhodné symbiózy umění a intelektuálního úsilí se středověký Řím proměnil ze špinavého, rozpadlého a zamořeného místa v jedno z nejvýznačnějších center křesťanského světa.

Období rozkvětu renesančního Říma skončilo náhle v květnu roku 1527 vpádem německých vojsk císaře Svaté říše římské Karla V. Město bylo vypleněno – sice naposledy, ale zato nejvíce.

Habsburkové

V 18. století připadlo mnoho italských států, jimž původně vládli Španělé, rakouským Habsburkům, kteří byli rozhodnuti omezit papežskou moc v Římě jakýmikoli prostředky. Byl zrušen vlivný jezuitský řád a církevní reformy znamenaly zdrcující ztrátu příjmů. Pontifikát ztratil své výsostné postavení.

Garibaldiho pomník na Piazza Garibaldi

Moderní epocha